Tid 



nnder 55 



öfver 5 r> 



Förhistorisk tid 



40 % 



60 7" 



Medeltid 



85 » 



15 » 



Järnålder 



(100 ») 



(0 ») 



88 G. BACKMAN, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM DE MEDELTIDA SVENSKARNAS ANTROPOLOGI. 



index öfver 55 såsom utmärkande en låg och bred ramus ascendens, så skulle alltså 

 mitt material i genomsnitt förete låga och breda former af ramus ascendens. Det 

 förhistoriska svenska materialet skulle däremot i genomsnitt uppvisa utprägladt höga 

 och smala former af ramus ascendens. Granskar man slutligen den procentariska 

 fördelningen af varianterna kring klassgränsen 55, finner man följande: 



Auctor 



G- Backman 



G. Backman 



C. M. Fiirst 



I denna tabell framträder ännu tydligare det redan sagda eller den afsevärda 

 skillnad, som föreligger i byggnaden af ramus ascendens mellan de båda material- 

 grupperna. Inom min förekommer en kort och bred ramus i ända till 60 n /o, under det att i 

 det RETZius'ska materialet en lång och smal ramus uppträder i en så dominerande 

 procent som 85 ° o. De FusRT'ska mätningarna gifva en medelindex af 45. Samtliga 

 tre fall, som Furst kunde bestämma, falla med sin index under 55 t. o. m. under 50. 



I fråga om längdbreddindex af processus coronoideus stå mig inom det anförda 

 materialet inga jämförelsesiffror till buds. Inom mitt eget material har denna index 

 varierat mellan 75, o och 169,2. Den har alltså företett en betydande variationsbredd 

 omfattande ej mindre än 94,2 eller nära 100 mm. Uppdelande denna variationsbredd, 

 i tvenne grupper, den ena liggande under 100, den andra öfver, finner jag, att af de 

 8 underkäkarna hafva tre legat med sin index under 100 och 5 öfver. De tre, 

 d. v. s. de 40 °/o hafva således uppvisat en lång och smal coronoidprocess, under det 

 att de 60 °/° företett en kort och bred. Det förhållandet, att ramus ascendens varit 

 låg och bred i 60 °'o inom mitt material och att processus coronoideus varit kort och 

 bred äfvenledes i 60 °/o, kan naturligtvis betyda, att korrelationen mellan formen å 

 ramus ascendens och formen å processus coronoideus skulle vara mycket nära 1 och 

 gå i positiv riktning. Materialet är dock helt naturligt för litet för att tillåta en 

 sådan beräkning. Dock synes det mig vara i hög grad sannolikt, att så verkligen 

 skulle vara förhållandet, alldenstund båda karaktärerna enligt Klaatsch, Gorjanovic- 

 Kramberger, Schoetensack m. fl. skola utgöra bland de mest exkvisit primitiva, 

 som kunna anträffas å människans underkäke. Den ofantligt utpräglade grad, hvar 

 just dessa båda karaktärer förekomma å Heidelbergkäken, talar gifvetvis för anta- 

 gandet af deras nära sammanhörande. I själfva verket uppträda af de trenne under- 

 käkar, som företett den lägsta index med hänsyn till ramus ascendens, hvad de två 

 V och VIII beträffar äfven inom gruppen under 100 i fråga om processus coronoi- 

 deus. Den tredje II ligger visserligen i gruppen öfver 100, men företer där den lägsta 

 index af de fem, som förekomma i denna grupp. Den tredje underkäke, som i stället 

 inrangerar sig i denna minusgrupp beträffande coronoidprocessen eller IV, är den som 

 inom gruppen öfver 55 i fråga om ramus ascendens visar det lägsta indexvärdet. 

 Denna analys af den finare fördelningen inom mitt material har alltså i hög grad 

 styrkt mitt antagande af den mycket nära korrelation, som måste tänkas existera 

 mellan formen å ramus ascendens och processus coronoideus. Är ramus ascendens 

 låg och bred så är också processus coronoideus låg och bred, är åter ramus hög och 



