90 G. BACKMAN, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM DE MEDELTIDA SVENSKARNAS ANTROPOLOGI. 



VIII, förete II och IV en upprest ramus, å V lutar däremot ramus och a VIII lutar 

 den betydligt. Underkäkarna I och III förete äfvenledes en upprest ramus. Med 

 hänsyn till formen af den uppstigande grenen och kronprocessen intaga de däremot 

 knappast någon primitiv ställning. 



Djupindex för incisura sigmoidea har jag funnit variera mellan 29, 76 och 57, io. 

 Den har företett ett medelvärde af 46. Sättes en index af 50 såsom gräns mellan å 

 ena sidan den grupp under 50, h vilken alltså representerar den grunda typen å den 

 sigmoida urringningen, å andra sidan den grupp öfver 50. som representerar den 

 djupa typen af samma incisur, erhålles följande fördelning af underkäkarna. 



under 50 öfver 50 



Underkäke I 29,8 



Underkäke II 44,3 — 



Underkäke III 42,8 — 



Underkäke IV — 56,0 



Underkäke V . . . . 50,9 



Underkäke VI — 57,1 



Underkäke VTI . . . . 48,1 — 



Underkäkarna I, II, III och VII förete alltså den grundare typen af sigmoid 

 urringning, underkäkarna IV, V och VI den djupare. Emellertid föreligger en bety- 

 dande skillnad inom den förstnämnda gruppen mellan dels underkäke 1 dels under- 

 käkarna II, III och VII. De sistnämndas index ligger mellan 43 och 48, medan index 

 för underkäke I ligger vid 30. I bildningen af incisura sigmoidea företer alltså under- 

 käke I en utprägladt låg och primitiv typ. Underkäkarna II, III, och VII visa vis- 

 serligen den grundare typen men dock icke på något sätt i samma utpräglade grad. 



Läget af incisurens största djup har jag i hvart särskildt fall antecknat. Den 

 låg å incisurens midt å underkäke I och II, den låg framtill strax bakom kronpro- 

 cessen å underkäke III och VII samt slutligen längst bakåt omedelbart framför roten 

 till condylprocessens collum å underkäke IV, V och VI. Å samtliga de underkäkar, 

 hvilka företedde en djup incisur, låg dennas största djup baktill, omedelbart framför 

 ledprocessen. 



Symfyshöjden. 



Symfyshöjden erbjuder något större möjligheter till anställande af jämförelser. 

 Dels har jag nämligen å de afbildningar, hvilka äro bifogade Retzius' arbete beräknat 

 symfyshöjden, dels angifva Furst, Ried och Virchow denna höjd för det af dem 

 undersökta materialet. Själf har jag funnit symfyshöjden variera kring ett medeltal 

 af 27,5 mm samt med limites af 21 och 33 mm. Å det svenska förhistoriska af 

 Retzius beskrifna materialet har jag beräknat ett medeltal af 31,5 ur 16 mätningar 

 med limites 24 och 40 mm. Furst anger för M I 34, för M Gr 35 mm och för K I 

 27 mm. För de båda männen ensamma blir alltså medeltalet 34,5. Tages det kvinn- 

 liga måttet med, erhålles ett medeltal af 32 mm. Ried finner såsom medeltal å sina 

 sammanlagdt 13 underkäkar 31,2 mm samt limites 23 och 35 mm. Virchows Bor- 

 reby underkäkar slutligen visa af 15 mätningar ett medeltal om 31,4 med limites 26 

 och 37 mm. Underkäkarna från Möen, Falster och Langeland förete medeltalet 29 



