96 G. BACKMAN, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM DE MEDELTIDA SVENSKARNAS ANTROPOLOGI. 



Medeltalet för orbitalindex utmärker hypsiconchi genom dess höga värde eller 

 ej mindre än 87,95. Af de enskildta kranierna äro två, IV och VIII starkt hypsiconcha 

 medan de andra två, II och V, äro mesoconcha men med en viss lutning till hypsi- 

 conchien. 



Genom medeltalet för nasalindex visa sig kranierna till denna grupp vara me- 

 sorrhina, stående omedelbart intill leptorrhiniens klassgräns. De särskilda kranierna 

 äro i tvenne fall utprägladt leptorrhina (IV och V), i ett fall svagt mesorrhint ome- 

 delbart intill den leptorrhina gränsen (II), samt i ett fall slutligen tydligt platyrrhint 

 (VIII). Såsom allmänt omdöme är man således berättigad att anse en svag leptorrhini 

 vara det för gruppen utmärkande. 



Främre undre kanten af nasalöppningen är i trenne fall synnerligen skarp, före- 

 teende alltså den anthropina formen, i ett fall åter förekommer en fossa prenasalis 

 (V). I byggnaden af undre, yttre ögonhålekanten har jag i specialbeskrifningarna 

 anmärkt vissa om primitiva förhållanden erinrande drag i tvenne fall af de till denna 

 grupp hörande kranierna nämligen IV och V. I främre undre nasalkantens byggnad 

 kan således inom denna grupp icke spåras någon särskild tendens till primitiv bygg- 

 nad. Däremnt kan man med ett visst berättigande tala om en dylik tendens i fråga 

 om byggnaden af undre, yttre orbitalkanten. 



Näsroten är i trenne fall icke insänkt utan ligger i ungefär samma plan som 

 pannan och den svagt utvecklade glabella. Endast å kranium V är näsroten obe- 

 tydligt insänkt. Arcus superciliaris och glabella saknas å tvenne kranier, nämligen 

 II och VIII, äro svagt utvecklade å kranium IV samt kraftiga å kranium V. Såsom 

 generellt omdöme anser jag mig alltså kunna uppställa den slutsatsen, att näsroten 

 som regel icke är insänkt och att arcus superciliares och glabella i allmänhet endast 

 äro svagt utvecklade. 



Interorbitalbredden mäter i medeltal endast ungefär 24 mm, är alltså ganska 

 liten. Interorbitalbreddsindex uppgår till i medeltal 23,87, utmärker sålunda äfven 

 den en ej anmärknings värdt stor relativ inre ögonbredd. 



Gomindex visar väl stora variationer. I tvenne fall utmärker den leptostafylini. 

 Alveolarbågens form växlar äfvenledes ganska mycket. I tvenne fall är den U-formad 

 (underkäkar I och VI), i tvenne andra fall är den elliptisk eller hästskoformad (un- 

 derkäkar IV och VIII). Endast i ett fall, underkäke VII, är den i form af en para- 

 bel. I fyra fall af fem företer alltså alveolartandbågen former, som blifvit uppfattade 

 såsom primitiva. Endast i ett fall visar den en för de högt utvecklade raserna af 

 människa karakteristisk form. Slutsatsen skulle således blifva den, att alveolartand- 

 bågens form som regel är af en mer eller mindre primitiv natur, ofta visande en U-form. 



Med hänsyn till horisontalomfånget är att märka, att kraniet i allmänhet är 

 litet. Dess medelomfång uppgår blott till 508 mm. Endast kraniet ]V (man) ter 

 sig genom något större värde på horisontalomfånget såsom relativt stort. Alla de 

 öfriga kranierna (kvinnor) äro mycket små. 



Bicondyloidbredd och bigonoidbredd äro relativt små. Den maximala projek- 

 tionslängden af underkäken däremot är relativt stor. Underkäken inom denna grupp 

 är alltså i genomsnitt lång och smal. Dess längdbreddindex (bredden beräknad till 



