KUNOL. SV. VET. AKADEMIENS II \ N l >l.l N<: \ i: HAND 47. N:'i 7. !)7 



100) är också ganska stor eller 72,7, utmärkande äf ven den en ganska betydande lång- 

 smal form af underkäken. 



Formen af processus coronoideus är i två fall lång och smal (IV och VIII), i 

 tre fall (I, VI och VII) är den tydligt ända till utprägladt kort och bred, alltså ;it 

 primitiv typ. I medeltal är den med en medelindex af 107, o;: tydligt kort och hud. 

 Djupindex af incisura sigmoidea är i medeltal 47,74, utmärkande alltså en måttligt 

 grund incisur. I två fall är incisuren djup, i ett är den måttligt grund och i ytter- 

 ligare en är den utprägladt grund. 



Ramus ascendens af underkäken företer en medelindex af 57, oo. Genom denna 

 medelindex markera sig alltså underkäkarna inom denna grupp såsom i allmänhet 

 företeende en låg och bred ramus ascendens. I fyra fall är den tydligt låg och bred, 

 i två af dessa till och med utprägladt. I ett fall (VIII) är den däremot genom en 

 så pass låg index som 50, oo tydligt hög och smal. Ramus ascendens lutar vidare i 

 trenne fall, är mer eller mindre rakt uppstigande i tvenne. Man skulle möjligen 

 kunna tala om en viss tendens till upprättstående. 



Tjockleksindex, bestämd i jämnhöjd med första molaren, ger ett medelvärde af 

 57,07. Underkäken är alltså måttligt tjock och grof. Endast i ett fall, underkäke Vi, 

 är index anmärkningsvärdt hög eller 75,oo, utmärkande alltså en mycket stor relativ 

 tjocklek af underkäkskroppen. I ett annat fall, underkäke IV, är index relativt liten 

 eller 48,28, utmärkande en relativ smalhet hos underkäkskroppen. Symfyshöjden är 

 med sitt medelvärde ganska stor. De enskilda värdena ligga i allmänhet hvarandra 

 ganska nära. Undantag gör blott underkäke I genom sitt relativt låga värde af 

 23 mm. 



Torus marginalis är i ett fall (IV) synnerligen starkt utvecklad, i tvenne andra 

 fall (I ock VI) kraftig samt i ytterligare tvenne andra fall (VII och* VIII) svagt fram- 

 trädande. Såsom generellt omdöme anser jag mig alltså kunna uppställa antagandet 

 af att en mer eller mindre kraftigt utvecklad torus marginalis skulle vara för gruppen 

 utmärkande. Sulcus marginalis saknas i trenne fall, finnes svagt utbildad i tvenne 

 andra. Incisura submentalis saknas i två fall, finnes svagt utbildad i två samt är 

 tydligt framträdande i ett. Gruppen skulle alltså i regel förete antingen alls ingen 

 eller ock blott svagt utbildad sulcus marginalis samt åtminstone i vissa fall en i all- 

 mänhet svagt utbildad incisura submentalis. 



Angulus mentalis mäter i genomsnitt 103°, är således ganska liten. Den vinkel, 

 hvarmed hakprominensen skjuter framom incisivalvertikalen är i medeltal 13°, således 

 också den ganska liten. Hakan är med andra ord inom denna grupp föga framskju- 

 tande. De olika värdena å de skilda underkäkarna ligga hvarandra relativt nära. 



Denna grupp skulle alltså vara utmärkt af ett kranium, som i allmänhet är litet 

 och utprägladt dolichocefalt, utprägladt platycefalt, tydligt elliptiskt, med föga eller svagt vinkel- 

 ställda hjässben, svaga hjässknölar, svag leptoprosopi, tydlig prognathi resp. tendens till 

 sådan, parallellometopi, hypsiconchi, svag leptorrhini, anthropin form af främre undre 

 kanten till nasalhålan, tendens till primitiv byggnad af främre undre orbitalkanten, ej 

 insänkt näsrot, svagt utvecklade glabella och arcus superciliares, liten relativ bredd mellan 

 ögonhålorna. Underkäken inom denna grupp är vidare utmärkt af en ganska långsmal 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 47. N:o 7. 13 



