KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR BAND 47. v<> 7. 101 



Alveolartandbågens form har jag i fyra fall funnit vara ellipsen, i två fal] para- 

 beln och i ett fall U-f ormen. 1 fem fall af sju har således lägre, primitivare former, 

 om man följer Le Doubles uppfattning förekommit. Gombågens form måste såledee 

 sägas hafva varit i hög grad växlande. I fråga om gomhvalfvets djup har jag endast 

 i tvenne fall antecknat en hvälfd form, 1 ett fall var gomhvalfvei tämligen afplattadt, 

 i fyra slutligen var det utprägladt platt. Möjligtvis skulle man hiiraf kunna draga 

 den slutsatsen, att kranierna inom denna grupp i allmänhet äro utmärkta af el t föga 

 hvälfdt gomhvalf med en ganska bestämd tendens till bildande af ett platt sådant, 

 eller m. a. o. en form, där gomhvalf vet är karakteriseradt, genom ett ringa djup. 



Horisontalomfånget uppgår slutligen till 529,5 mm i genomsnitt. Kranierna 

 inom denna grupp måste alltså sägas vara ganska stora i motsats till förhållandet 

 inom föregående grupp. Det är emellertid att märka, att samtliga kranierna inom 

 denna grupp äro af manliga individ m. u. för kranium III, som är kvinnligt och 

 äfven i öfverensstämmelse därmed företer så lågt värde å horisontalomfånget som 495 

 mm. Det större medelvärdet, som jag inom denna grupp erhållit å horisontalomfånget 

 i jämförelse med förhållandet inom grupp I, behöfver alltså i och för sig icke betyda 

 något utöfver, livad som ligger i könsskillnaden. 



Till denna grupp höra trenne underkäkar. Endast i sådana afseenden, där 

 dessa tre underkäkar öfverensstämma mer eller mindre tydligt med hvarandra, kan 

 det gifvetvis vara lämpligt att söka draga några slutsatser. 



Den bicondyloida bredden mäter 119, 129 och 126 mm. I medeltal erhålles 

 måttet 124,7, ett mått, som alltså är betydligt större än medeltalet för bredden mel- 

 lan de båda condylerna inom grupp I. Måtten å den bigonoida bredden stå äfven- 

 ledes hvarandra nära. De äro resp. 101, 108 och 105 mm och gifva ett medeltal af 

 105 mm, äfven det afsevärdt större än medeltalet inom grupp I. Den maximala 

 projektionslängden växlar däremot något mera mellan de trenne käkarna. Den upp- 

 går till resp. 70, 69 och 81 mm. Alla tre värdena ligga emellertid under, de båda 

 första betydligt under, medeltalet inom grupp I. Också ligger medeltalet för denna 

 grupp eller 73 väsentligt lägre än inom den förut beskrifna gruppen. Underkäkarna 

 inom grupp II skulle således vara karakteriserade därigenom, att de i genomsnitt äro 

 något kortare än inom grupp I. Skillnaden i längdbreddindex är dock relativt obe- 

 tydlig. Möjligen utmärker dock denna skillnad, att underkäkarna inom denna grupp 

 äro något mera kortbreda än inom grupp I. 



Längdbreddindex af ramus ascendens uppgår till i medeltal 53,27. I tvenne fall 

 är den omkring 50, i ett fall är den 59,18 (III). Såväl genom de enskilda värdena 

 som ock genom medelindex ter sig ramus alltså såsom ganska hög och smal. Längd- 

 breddindex af processus coronoideus växlar ganska mycket. Från en svagt utvecklad 

 kortbred form (V), visar den i ett fall en relativt långsmal sådan (II) samt i ett annat 

 fall en utprägladt långsmal (III). Såsom i allmänhet utmärkande kan man alltså 

 åtminstone med hänsyn till medelindex antaga en måttligt långsmal form af kron- 

 processen. Djupindex af incisura sigmoidea utmärker i alla tre fallen en måttligt 

 djup incisur. Läget af det största djupet har äfven inom denna grupp växlat m}^c- 

 ket, någon bestämd regel kan med hänsyn till denna karaktär icke utletas. I tvenne 



