102 G. BACKMAN, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM DE MEDELTIDA SVENSKARNAS ANTROPOLOGI. 



fall slutligen lutar ramus ascendens ganska betydligt, i det ena (III) dock måttligt, 

 i det tredje fallet (II) åter är lutningen så ringa, att jag funnit mig böra beteckna 

 ställningen af ramus ascendens i förhållande till ramus horisontalis såsom rak. Tjock- 

 leksindex slutligen är i de tvenne fallen ganska måttlig, i det tredje (III) åter är den 

 betydlig. Medeltalet kommer också af denna anledning att ej oväsentligt öfverstiga 

 medeltalet inom grupp I. 



Symfyshöjden företer ganska stora växlingar eller från 21 till 33 mm. Med ett 

 medeltal af 26 mm understiger likväl symfyshöjden inom denna grupp motsvarande 

 dimension inom den föregående. Af denna anledning skulle man ock kunna förmoda, 

 att underkäkarna II och V genom sin tjockleksindex ligga det för denna grupp verk- 

 liga fysiologiska medeltalet närmare än underkäke III, som snarast vore att betrakta 

 såsom en extrem variant. En lägre främre höjd och möjligtvis en ringare relativ 

 tjocklek skulle alltså vara för grupp II utmärkande. 



Torus marginalis var i tvenne fall kraftigt utbildad, i ett åter måttligt. Sulcus 

 var kraftigt modellerad i ett fall, saknades i ett och var måttligt utbildad i ett annat. 

 Incisura submentalis var måttligt utbildad i tvenne fall, saknades i ett tredje. Föga 

 utbildad submental incisur, måttligt utbildad relief å underkäkens yttre yta synes 

 sålunda vara karakteristisk för denna grupp. 



Angulus mentalis mätte i ett fall 120°, i ett annat 110° och i ett tredje 105°. 

 Med en medelvinkel af 112° ligger mentalvinkeln i genomsnitt inom denna grupp 

 betydligt högre än motsvarande medeltal inom föregående grupp. I själfva verket 

 torde också medeltalet 1 12° snarare vara för lågt än för högt. Underkäke V ger näm- 

 ligen vid direkt afläsning visserligen ett värde å angulus mentalis af 110°, men såsom 

 jag redan i specialbeskrifningarna framhållit, ter sig hakprominensen i själfva verket 

 ännu mera framskjutande, därigenom att underkäken företer en viss grad af alveolar- 

 prognathi, hvarigenom hakprominensens vinkel vid direkt uppmätning gifvetvis måste 

 förete en mindre vinkel än den i verkligheten synes göra. Den vinkel, hvarmed hak- 

 prominensen skjuter framom incisivalvertikalen (orientering: alveolarplanet) mäter i 

 medeltal 22°, ett mått som alltså är betydligt högre än inom grupp I. 



Kranierna inom denna grupp skulle således vara utmärkta af följande egenskaper: 

 dolichocefalien är föga utpräglad, kranierna äro mesocefala utan att i genomsnitt förete 

 någon bestämd lutning vare sig åt den äkta dolichocefalien eller brachycefalien, de äro 

 svagt ortocefala på gränsen till platycefali^ de äro i allmänhet ovala men förete äfven ej 

 sällan elliptiska former, de visa måttligt utvecklade tubera parietalia, de visa en starkt 

 framträdande tendens till bildande af en rundad culmen cranii, visa en svag chamcepro- 

 sopi, en måttligt utvecklad ortognath käkställning med måttlig subnasal prognathi. Kra- 

 nierna förete vidare en måttlig sfärometopi, svag hypsi- nästan mesoconchi, utpräglad lep- 

 torrhini. Formen af främre undre nasalkanten är anthropin, undre yttre kanten af orbi- 

 talhålan är i genomsnitt icke primitivt byggd, visar ej heller någon bestämd lutning däråt. 

 Näsroten är måttligt till starkt insänkt, glabella och arcus superciliares äro i allmänhet 

 kraftigt utvecklade. Interorbitalbredden är vidare såväl absolut som relativt anmärknings- 

 värdt liten, gomhvalfvet är obetydligt hvälfdt. Underkäken är utmärkt af en tämligen 

 kortbred form, en långsmal proc. cor. samt en måttligt djup incisura sigmoidea. Under- 



