104 G. BACKMAN, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM DE MEDELTIDA SVENSKARNAS ANTROPOLOGI. 



Den andra huf vudgrupp, som Ecker uppställer, är såsom nämndes Hiigelgräber- 

 typen. Ecker betraktar denna typ såsom en mellanform eller öfvergångsform mellan 

 de egentliga långskallarna och den nutida brachycefala befolkningen. Äfven är han af 

 den uppfattningen, att denna Hiigelgräbertypus genom en hel kedja af former otvunget 

 sammanhänger med de nutida brachycefalerna. »Die Schädel dieser Form sind mit 

 den heutigen (Brachycefalen) verglichen, immerhin noch dolichocefal zu nennen, jedoch 

 sind sie es, wie insbesondere die Vergleichung des Schädelindex ausweist, meist in weit 

 geringerem Grade als die Reihengräberschädel und halten gleichsam die Mitte zwischen 

 jenen und diesen . . . Der Schädel dieses Types (Hiigelgräber-) zeigt ebenfalls eine 

 nicht unbeträchtliche Länge, jedoch ist er nicht schmal, die tubera parietalia sind in 

 der Regel ziemlich deutlich ausgeprägt und der Schädel erscheint in dieser Gegend 

 verbreitert, die norma verticalis birnförmig. Die Stirn ist verschieden entwickelt, die 

 arcus superciliares bei männlichen Schädeln meist deutlich entwickelt, der Stirn-Nasen- 

 winkel tief eingeschnitten. Der Scheitel bei beiden Geschlechtern schön gewölbt, ohne 

 sagittale Kante ; die Schläfen von der Schläfenlinie an nicht so senkrecht abfallend, 

 sondern etwas gewölbt, der Schädel in der norma occipitalis daher ganz verschieden 

 vom ächten Reihengräberschädel. Das Hinterhaupt ist wohl entwickelt ...» Ecker 

 år böjd för att jämställa denna typ med den af Rutimeyer och His uppställda Sion- 

 typen, dock vill han ej fullständigt identifiera de båda typerna, utan att han dock 

 för denna tveksamhet anför några skäl. 



Till denna karakteristik af Ecker vill jag emellertid foga ett par tillägg 

 grundade på ett studium af de till Eckers arbete hörande planscherna. Ge- 

 nom att mäta ansiktsvinkeln och beräkna okbreddsöfreansiktsindex på de kranie- 

 afbildningar, hvilka författaren själf betecknat såsom de för typerna mest karakte- 

 ristiska, har jag sökt vinna en mera exakt uppfattning af dessa viktiga karaktärers 

 förhållande. Reihengräbertypen visar sig sålunda förete en afgjord tendens till pro- 

 gnath käkställning. Af 8 kranier äro 2 prognatha och tre visa tendens till prognathi. 

 De öfriga tre visa åter en tendens till hyperortognathi. Ansiktsformen bedömd enligt 

 denna index ter sig icke i genomsnitt så smal, som Ecker utan mätningar postulerat. 

 Af sex å typkranierna utförda bestämningar äro tre chamseprosoper, en står på grän- 

 sen till chamseprosopi, två slutligen äro leptoprosoper. Bedömd enligt index tror jag 

 alltså, att Ecker's Reihengräbertyp måste sägas hafva ett ansikte, som endast helt 

 svagt företer den leptoprosopa formen. 



Å de afbildningar, hvilka Ecker förklarar representera de mest karakteristiska 

 Iliigelgräberkranierna, har jag äfvenledes sökt att utföra enahanda bestämningar som 

 i fråga om Reihengräbertypen. Jag har då funnit att ansiktsvinkeln i genomsnitt 

 varit mera ortognath än hvad fallet varit i fråga om de kranier, hvilka Ecker be- 

 tecknat såsom typiska för Reihengräberformerna. Äfven är det subnasala partiet af 

 öfverkäken genomgående mindre framskjutande än livad förhållandet var hos Reihen- 

 gräberkranierna. Hvad slutligen ansiktet beträffar, företer dess ansiktsindex mera 

 'jrnomgående en leptoprosop typ, ehuru denna dock äfven hos dem är mindre ut- 

 präglad än hos Reihengräberkranierna. 



