KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR, BAND 47. N:<> 7. 105 



Rutimeyer och His uppställa på grundvalen af undersökningar al kranier 

 härstammande från brons- och järnåldern samt från tiden 5—8 århundradet i Schweiz 

 icke mindre än fyra typer, hvaraf tre dolichocefala och en brachycefal. De tre doli- 

 chocefala utgöras af Hohbcrg- och Belairtyperna båda utprägladt dolichocefala, Sion- 

 typen starkt mesocefal och Disentistypen utprägladt brachycefal. Dessa olika typer 

 karakterisera de båda forskarna på följande sätt. 



Hohbergtypen är karakteriserad af en exqvisit dolichocefali, utpräglad elliptisk 

 form af hufvudet i hjässvy, svaga, vanligtvis felande tubera parietalia och smal panna. 

 De afbildningar, hvilka medfölja »Crania helvetica», visa i de få fall, där norma ante- 

 rior eller posterior finnes meddelad, ofta en svag vinkelställning af parietalbenen, ej 

 sällan en jämn rundad culmen. I sidovy ter sig hjässkraniet ganska platt. Ruti- 

 meyer och His hafva emellertid tagit ett höjdmått, som ej korresponderar mot det 

 numera brukliga. De hafva nämligen mätt höjden från en linje dragen mellan lägsta 

 punkten af margo posterior å foramen magnum till spina nasalis anterior. Denna 

 höjd kommer alltså att blifva något större än en höjd mätt från margo anterior af 

 foramen magnum. I allmänhet är detta mått ungefär 10 a 8 mm högre än basion- 

 höjden. När således Rutimeyer och His såsom medeltal för längdhöjdindex erhålla 

 siffran 73,3 är denna index afgjordt för hög. Medeltalet för största längden finna de 

 båda autorerna vara 192, o mm, medeltalet för höjden 140,7. Beräknar man ur Eckers 

 tabeller skillnaden mellan »ganze Höhe» och »aufrechte Höhe», finner man, att skill- 

 naden i medeltal uppgår till 8 mm ur 48 uppgifter. För att således erhålla det san- 

 nolika värdet å kraniets basionhöjd, skall man alltså draga 8 mm från medeltalet 

 140,7. Hohbergtypens kranialhöjd från basion räknadt skulle således vara i medeltal 

 132,7 mm eller rundt 133 mm. Längdhöjdindex blir alltså i medeltal 68,75 : kranierna 

 äro alltså i genomsnitt tydligt platycefala. Bakhufvudet är synnerligen långt. Ruti- 

 meyer och His angifva ortognathi såsom för typen utmärkande. Huru de bestämt 

 densamma, framgår dock icke. Några vinkelmätningar äro ej bifogade arbetet. Själf 

 har jag å de i naturlig storlek meddelade geometriska teckningarna af kranierna sökt 

 uppmäta facialvinkeln. Jag har kunnat bestämma den i 7 fall. Dessa hafva gifvit ett 

 medeltal af 85,8°. Ortognathien är sålunda i allmänhet icke starkt utpräglad. Ett af 

 kranierna var svagt prognath (81°), två voro med 83 och 84° helt nära den prognatha 

 klassgränsen. Ytterligare två mätte 86°. Ej mindre än fyra visade alltså en ortognathi 

 tenderande till prognathi. Endast två företedde en ortognathi tenderande till hyper- 

 ortognathi. Hohbergtypens kranier måste således sägas vara utmärkta af en mycket 

 måttlig ortognath käkställning. De visa i öfvervägande grad en prognath sådan resp. 

 tendens till prognath. Ansiktets form hafva Rutimeyer och His funnit vara långsmalt. 

 Genom att uppmäta öfre ansiktshöjden och okbågsbredden samt beräkna ansiktsindex 

 har jag sökt bestämma medelindex. Af 8 fall erhölls ett medeltal på 54, o. Ansikts- 

 formen är alltså i genomsnitt svagt leptoprosop. Af de 8 voro två utpräglade chamae- 

 prosoper. Ögonhålans form beskrifva författarna såsom ungefär lika hög som bred, 

 kranierna skulle då vara hypsiconcha. Arcus superciliares saknas å en hel del kranier, 

 hos andra äro de mer eller mindre väl utvecklade. Likaledes är glabella ofta ganska 

 väl markerad. Näsroten är föga insänkt. Näsrotens bredd i allmänhet ganska stor. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 47. No 7. 14 



