KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 47. VO 7. 



109 



( 'apacitel 1470 ccm. 



Längd 181,0 mm 



Brodd 137 



Pannbredd minsta . . . 99, <; 



1'annbrcdd största ... 111 

 (1'annbreddsindox) . . . sii.iu 



Höjd 128 mm. 



Basallängd 98,3 » 



Borisontalomfång .... 502 



Sagittalomfång 309 



Tväromfång 302 » 



Öfre ansiktshöjd .... 69 » 



Okbågsbredd 128 



Näsans höjd . . 

 Näsans bredd 

 ögonhålans bredd 

 ögonhålans Imjd 

 Gommens längd 

 Gommens brodd 

 Profilvinkel . . 

 Längdbredd i ndex 

 Längdhöjdindex 

 Nasalindex . . . 

 ögonhåleindex . 

 Gomindex . . . 

 öfre ansiktsindex 



60 mm. 

 23 



40 



:;i 



ö2 



40 



87,0° 



75,48 



70,47 



45,61 



83,38 



78,12 



53,91 



Då emellertid Barth tvekar att skilja mellan livad han kallar den äldre och 

 den yngre järnåldersformen, enligt hans uppfattning svarande mot resp. Hiigelgräber- 

 och Reihengräbertyperna, stöder han denna sin tvekan på det förbållandet, att man 

 bland yngre järnålderskranier ej sällan kan anträffa den äldre typen och omvändt. 

 För min egen del har jag mycket svårt att härvidlag följa den BARTH'ska tanke- 

 gången. För mig synes det vara alldeles själfklart, att dessa båda eventuella typer 

 den äldre och den yngre järnålderns, gifvetvis skola anträffas tillsammans under båda 

 perioderna, liksom helt säkert ännu allt jämt i vår tid. Den enda skillnad, man där- 

 vidlag möjligen skulle kunna tänka sig, vore väl snarast den, att den procentariska 

 förekomsten af t. ex. den äldre järnålderstypen skulle kunna vara något olika under 

 olika tidsperioder. 



Den BARTH'ska vikingatypen är, sådan den framställes af Barth, föga karakte- 

 riserad och ägnar sig på intet sätt i och för en jämförelse med de inom Tyskland 

 och Schweiz uppställda formerna. Själf medger ju också Barth, att hans Vikingatyp 

 inrymmer tvenne olika former. Vikingatypen, svarande mot både Reihengräber- och 

 Hiigelgräbertypen, skulle alltså inom mitt material hafva sin motsvarighet i mina 

 grupper I och II tillsammantagna. Af de typer, som Rutimeyer och His uppställde, 

 skulle Hohberg-Belairtypen tillsammans med Siontypen svara mot Barths Vikingatyp. 



Den form, som Anders Retzius uppställde såsom karakteristisk för svenska 

 kranier, synes af beskrifningen att döma närmast motsvaras af min grupp II. Anders 

 Retzius beskrif ver det typiskt svenska kraniet sålunda. Kraniet har en mer eller mindre 

 bakåtlutande panna, hos kvinnorna dock något mindre, vidare utpräglade ögonbryns- 

 bågar, oftast en tämligen platt hjässa, ofta en cuneiform eulmen cranii, måttligt utveck- 

 lade hjässknölar, framskjutande nacke. I hjässvy äro kranierna i allmänhet elliptiska. 

 ofta äfven ovala. Ansiktet är i allmänhet bredt och högt, näsan smal och lång. 

 Ansiktsprofilvinkeln företer en måttlig ortognathi. Ögonhålorna äro höga, gommen 

 smal. Längdbreddindex är oftast dolichocefal eller svagare mesocefal, ligger oftast 

 omkring 70 — 76, höjdindex ligger omkring 70, medeltalet är som regel något 

 lägre. Såsom af denna beskrifning framgår, är likheten mellan den typ, som Anders 

 Retzius uppfattade såsom för svenskarna karakteristisk, och den typ. som karakte- 

 riserar min grupp II, så stor och så detaljerad, att det synes mig ganska berättigadt, 

 att identifiera dessa båda grupper, 



