134 G. BACKMAN, BIDRAG TILL KÄNNEDOM EN OM DE MEDELTIDA SVENSKARNAS ANTROPOLOGI. 



14) Labium externum svänger vid foramen nutritium superius något utåt, sträc- 

 ker sig sedan nästan rakt uppåt i form af en låg och bred, skrofligt ojämn eminentia 

 glutsea. I dess öfre i jämnhöjd med trochanter minus belägna ände företer den en 

 förtjockning, som ter sig såsom en långsmal, ganska väl markerad trochanter III. 

 Uppåt-framåt fortsattes denna senare af en smal och fin ås, som framåt bildar undre 

 begränsningen å facies externa å trochanter majus. Linea intertrochanterica är mått- 

 ligt markerad. Den företer en ganska starkt utbildad och väl begränsad eminentia 

 intertrochanterica i sin öfre ände. 



Af ofvanstående korta beskrifningar framgår alltså, att jag å mitt medeltida 

 material från S:t Clemens anträffat en crista glutsea i 93 %, en fossa hypotrochante- 

 rica i 29% och en trochanter III i 25%. En crista glutsea fann Lehmann-Nitsche 

 å sina Bajuvarer från folkvandringstiden förekomma i 73,7 %, fossa hypotrochanterica 

 i 64,5 % samt trochanter III i 23,7 %. H. Rjed fann å sitt Tettlham-material från 

 samma tid en crista glutsea i 37,5 %, en fossa hypotrochanterica i 4,2 % och en tro- 

 chanter III öfverhufvud alls icke. Bumullers motsvarande siffror å hela hans bayer- 

 ska material äro resp. 86,2 %, 49, i % och 17.9 %. Beträffande den procentariska före- 

 komsten af trochanter tertius inom skilda tidsperioder anger Bumuller därjämte, 

 att han å sitt medeltida Lindaumaterial funnit en dylik i 15, i %, å den moderna 

 stadsbefolkningen i Munchen i 22,3 % samt å den relativt moderna klosterbefolkningen 

 likaledes i Munchen i 11,8%. 



HouzÉ uppger förekomsten af en trochanter tertius vara relativt vanlig hos 

 européerna, sällsynt däremot hos negrerna. Han har vidare funnit den hos den nutida 

 befolkningen i Briissel i 30, 15 %. HouzÉ framhåller därjämte, att trochanter III endast 

 undantagsvis förekommer under renperioden (magdalénien), under det att den däremot 

 uppträder mycket ofta under den neolithiska perioden, eller i 38 %. Däremot skulle 

 fossa hypotrochanterica vara en synnerligen konstant karaktär å lårben från renpe- 

 rioden såväl inom typerna från Furfooz som ock inom Grenelletypen. (Dessa fynd 

 härstamma dock sannolikare från någon af de mesolithiska perioderna.) Under den 

 neolithisha perioden fann HouzÉ jämväl fossa hypotrochanterica ofta utvecklad, dock 

 mindre än under renperioden (mesolithicum riktigare). 



v. Török fann i Ungarn under bronsåldern trochanter III förekomma i 36,1 % 

 och en fossa hypotrochanterica i 30,2 %. 



Klaatsch uppger, att lårbenen efter Neanderthal-Spyrasen samtliga förete en 

 mycket tydlig fossa, däremot ingen trochanter III. 



Af denna korta öfversikt af de viktigaste resultaten i fråga om förekomsten af 

 trochanter III och fossa hypotrochanterica, synes alltså framgå, att fossa hypotro- 

 chanterica bör uppfattas såsom en gammal företeelse inom människans stamutveck- 

 ling, vanlig under paläolithicum, sällsyntare under neolithicum och senare tider, under 

 det att trochanter III däremot möjligen skulle representera ett senare förvärf inom 

 människans fylogenes, i det att den är sällsynt under paläolithicum, vanligare under 

 neolithicum och nutiden. 



Waldeyer, Furst, Houzé, v. Török, och Costa ha alla undersökt förekom- 

 sten af trochanter III i nutiden och därvid kommit till siffror varierande mellan 30 % 



