152 G. BACKMAN. BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM DE MEDELTIDA SVENSKARNAS ANTROPOLOGI. 



och knappast från det medeltida bayerska. Medeltal II åter skiljer sig från medel- 

 talet inom min grupp något mera än motsvarande medeltal inom det medeltida norska 

 och ännu mer än motsvarande inom det medeltida bayerska. För kvinnor föreligger 

 däremot ingen skillnad i medeltal I mellan folkvandringsmaterialet från Tettlham 

 och det medeltida norska materialet; i fråga om medeltal II synes tvärtom någon 

 större likhet möjligen hafva varit rådande. 



Schwaber och Alemanner är den grupp, som därefter kommer i sina medelafvi- 

 kelser mitt material närmast. Ser man på männen inom Schwaber och Alemanner, 

 finner man, att deras medeltal I är något men dock mycket obetydligt större än de 

 föregående tre materialgruppernas motsvarande medeltal. Medeltal II åter är afgjordt 

 större än t. o. m. det största (Tettlham) inom de tre förut nämnda grupperna. Kvin- 

 norna visa äfven häri en ringa oregelbundenhet, i det att såväl medeltal I som ock 

 medeltal II inom Schwaber och Alemanner äro obetydligt mindre än motsvarande 

 medeltal inom Tettlhamgruppen. Förklaringen till dessa växlingar, som möta inom 

 kvinnornas tabell, kan å ena sidan sökas i den omständigheten, att kvinnorna såväl 

 inom mitt material som ock inom samtliga andrå till jämförelse andragna mate- 

 rialgrupper varit till antalet mindre talrika än männen. Orsaken kan dock äfven 

 till en viss grad tänkas ligga i det förhållandet, att kvinnorna inom mitt material, 

 såsom af kranie och underkäkskarakteristiken framgår, till största delen företett en 

 afvikande antropologisk typ. 



De tre återstående materialgrupperna visa för såväl män som kvinnor allt större 

 medelafvikelser. Bajuvarerna aflägsna sig redan vida mer än Schwaber och Aleman- 

 ner. Ännu mera är detta förhållandet med järnålders svenskgruppen. Mest skiljer 

 sig från mitt material såväl hvad män som kvinnor beträffar järnålders norrmän. 



Vill man åter erhålla ett svar på frågan, i hvilken riktning de olika material- 

 grupperna skilja sig från mitt materia], kan man emellertid ej erhålla ett sådant ur 

 blott betraktande af de båda ofvanstående tabellerna. Man måste då helt naturligt 

 taga i betraktande h varje afvikelses tecken, om den går i positiv eller negativ rikt- 

 ning. Därvid är det emellertid ej likgiltigt, om den exempelvis negativa afvikelsen 

 träffar ett relationstal, alltså någon index, eller om den träffar ett direkt mätningstal. 

 I förra fallet visar den negativa varianten hän blott på en skillnad i form såsom mer 

 eller mindre rundad, i senare fallet åter på en mer eller mindre grof skelettbyggnad. 

 Granskar man på sådant sätt afvikelserna, finner man, att folkvandringstidens mate- 

 rialgrupper äfvensom järnålderns och bland dem mest norrmännen företett en genom- 

 gående gröfre byggnad af lårbenet. Hvad järnålders svenskar och norrmän beträffar, 

 hafva deras lårben inom de jämförda materialgrupperna genomgående företett betydande 

 gröfre och större mått än lårbenen inom mitt medeltida material. Hvad däremot index- 

 värdena beträffar, förhålla sig dessa annorlunda, i det som regel afvikelserna ifråga om 

 dem nästan städse äro negativa. Index platymericus utmärker sålunda hos de öfriga 

 materialgrupperna en starkare utpräglad platymerie. Med hänsyn till bågindex ha de 

 företett en obetydligt mindre krökning, som möjligen inom järnåldersgruppen varit ännu 

 mindre utpräglad än inom mitt material, säkert mindre däremot inom folkvandrings- 

 t idens bajuvarmaterial. Afvikelserna beträffande längdtjockleksindex äro i allmänhet 



