ki NCI,. SV. \ l.l . AKADEMIENS II \ \ M.l \<: \ i: BAND 47. HIO 7. I..:: 



negativa. De skulle sålunda utmärka, att Lårbenen inom de andra grupperna L u 1 1«- 

 med hänsyn till sin längd hafva varit relativt smäckrare än Lårbenen inom mitl 

 material. Det är emellertid anmärkningsvärdt, att skillnaderna i längd af Lårbenet 

 äro ganska betydande och positiva för de andra materialgrupperna mot mitt mate- 

 rial. Endast män af järnålders norrmän visa en bestämd posith afvikelse, bero- 

 ende därpå, att midtomfånget visar en mot lårbenslängderna korresponderande ökning. 

 Medelafvikelsen för pilasterindex är äfvenledes i allmänhet negativ, utmärkande att 

 de olika materialgrupperna i genomsnitt uppvisat en starkare utvecklad pilaster än 

 lårbenen inom mitt material. Index capitis och index colli gif va genomgående, Livad 

 de olika materialens medelafvikelser beträffar, negativa värden. Såväl Lårbenshufvudel 

 som ock lårbenshalsen äro sålunda inom mitt material mera rundade i genomsnittet 

 än hvad förhållandet är i fråga om de öfriga jämförda materialgrupperna. 



I allmänhet en gröfre byggnad, en större längd, en kraftigare pilaster, en mindre 

 krökning af diafysen, en starkare platymeri samt en mera oval form af ledhufvud 

 och. lårbenshals hafva utmärkt särskildt folkvandringstidens bajuvarer och järnålderns 

 svenskar och norrmän med hänsyn till byggnaden af deras lårben i jämförelse med 

 byggnaden af lårbenet inom mitt medeltida gottländska material. 



Undersökning af skenbenen. 



Af skenbenet har blott tillvaratagits tvenne, det ena ett vänsterskenben, det 

 andra ett höger. Det förra tillhör individ XIII och härstammar från graf 5 i lång- 

 huset, det senare individ X ur graf 39 i koret: »Den först begrafna». 



Bada dessa skenben stå med hänsyn till sina dimensioner hvarandra mycket 

 nära. Då sannolikheten för, att på samma gång tvenne ungefär lika långt från det 

 fysiologiska medelskenbenet och åt samma håll belägna varianter skulle hafva anträf- 

 fats inom detta material, måste sägas vara ytterst ringa, så torde sannolikheten för 

 att de bådas medeltal också verkligen ligger det fysiologiska medeltalet mycket nära 

 vara synnerligen stor. Tyvärr finnes af nordiskt material intet uppmätt beträffande 

 skenbenet från medeltiden. Från järnåldern föreligga Fursts mätningar i hans redan 

 ofta citerade arbete samt Guldbergs öfver skelettfyndet i Osebergskeppet från den 

 yngre norska järnåldern. Beträffande detta sistnämnda fynd bör dock erinras, att 

 det härstammar från tvenne kvinnor. Beträffande Bajuvarer samt Schwaber och 

 Alemanner anför Lehmann-Xitsche en del mätningar, hvilka kunna erbjuda ett 

 särskildt intresse att jämföra, efter de resultat, hvartill undersökningarna af lårbenet 

 fört. Äfvenså finnes i Rieds studie öfver folkvandringstidens befolkning från Tettl- 

 ham mätningar och uppgifter berörande skenbenet. 



.Maximala längden har jag funnit vara 385 mm för tibia I och 388 mm för tibia 

 II. Medellängden ur dessa bestämningar blir alltså 386,5. Minsta ledplansaf stånd var i 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 47. N:o 7. 20 



