KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS U\NDLINGAK. BAND 47. V<> 7. I , , 



Den förstnämnda af dessa båda dimensioner har Furst blott kunnal bestämma 

 å en kvinnlig tibia inom lians material, och fann därvid en öfre bredd af 65 mm. 

 Den undre bredden däremot fann han vara 51 mm för män (2 fall) och 43,5 mm 

 för kvinnor (2 fall). 



Guldberg bestämde öfre bredden (ill 75 mm i ett fall (höger sida) och undre 

 till 48 (höger) och 50 (vänster). 



Leiimann-Nitsche uppger den öfre bredden vara i medeltal 70,5 (4 fall) och 

 den undre 52, a (6 fall) bland Bajuvarerna. Bland Schwaber och Alemanner fann han 

 en öfre bredd af i medeltal 71,8 (6 fall) för män och en undre bredd af 50,8 (!) fall) 

 likaledes för män. De kvinnliga skenbenen voro ej så väl bevarade, att de tilläto 

 bestämningen af denna dimension. Med hänsyn till den öfre bredden fann vidare 

 Ried å sitt material från Tettlham ett medeltal af 76,7 (9 fall) för män och 68, 9 

 (4 fall) för kvinnor. Den undre bredden fann han vara 52,4 (9 fall) och 48, 9 (5 

 fall) resp. 



I afseende på den öfre bredden af skenbenet kommer mitt material alltså me- 

 deltalet för Bajuvarerna och medeltalet för Tettlhambefolkningen mycket nära. Dock 

 bör man emellertid ihågkomma att i den för Bajuvarerna angif na siffran ingå jämväl 

 de kvinnliga måtten svarande mot det blandade medeltalet 74,3 hos Ried. Då där- 

 till ytterligare kommer, att de kvinnliga varianterna utgöra de mest extrema minus- 

 varianterna, så är ju gifvet, att medelsiffran för män bland Bajuvarerna måste ligga 

 åtskilligt högre. Slutsatsen blir alltså rätteligen den, att mitt material är smäckrare 

 byggdt än Bajuvarmaterialet samt visar en mycket nära öfverensstämmelse med 

 Tettlhammaterialet. Samma gäller ock om den undre bredden af skenbenet. Det 

 är dock att märka, att skillnaden här är något mindre, hvilket dock i och för 

 sig är att vänta redan af den omständigheten, att dimensionens absoluta värde är 

 mindre än den förras. Också häri föreligger största likheten med Tettlhambefolk- 

 ningen. Schwaber och Alemanner förete obetydligt mindre siffror för båda dessa 

 breddimensioner än mitt material. Det Furst' ska måttet å undre bredden hos sken- 

 benen efter män från järnåldern understiger likaledes mitt mått liksom ock måttet 

 för Schwaber och Alemanner. Dock bör man vid dessa oregelbundenheter i förhål- 

 lande till de relationer, som visades föreligga beträffande lårbenets dimensioner, be- 

 sinna, att materialets mängd såväl inom min grupp som ock inom de flesta af de 

 grupper, h vilka här citeras, är så synnerligen litet, att dylika af vikelser här och h var 

 med nödvändighet måste inträffa. 



Midtens diameter å diafysen uppgår i transversal riktning till 21 mm för tibia 

 I och 25 mm för tibia II, samt i sagittal riktning till 29 mm för båda. Dess om- 

 fång på samma plats uppgick till 80 och 88 mm respektive. Medeltalen äro således 

 23, 29 och 84 för transversal och sagittal diameter samt omfång. 



Lbhmann-Nitsches Bajuvarer utvisa en träns verseli diameter å midten af 22, a 

 mm i medeltal (117 fall) och en sagittal af 29,4 mm (117 fall) samt ett omfång af 

 81,7 mm (117 fall), allt dock utan särskiljande af könen. I sina siffror kommer såle- 

 des Bajuvarmaterialet mitt mycket nära. Tager man emellertid hänsyn till det för- 

 hållandet, att ett betydande antal extrema minusvarianter, måtten å de kvinnliga 



