KUNGL. SV. VKT. A KA l »KM I BJNS HANDLINGAR. BAND 47. vo 7. MJfi 



gans kanter äro fullständigt skarpa och jämna, den synliga benytan i den épringfor- 

 miga inskärningen är fullständigt jämn och slät, liksom skuren. Den triangulära 

 basytan för det bortfallna stycket är däremot ojämn; i dess öfre moi springans undre 

 yta vettande parti framskjuter några ojämna bentaggar. Från spetsen ai springan 

 fortsätter inåt en ytterst fin, krusigt ojämn, sig småningom förlorande spricka I 

 igenom benet. Strax ofvanom dess bas utgår i riktning snedt uppåt ytterligare en 

 ehuru kortare dylik spricka i benet. 



Uppenbarligen har ett skarpt tunt föremål inträngt i riktning bakåt i trakten 

 af spina iliaca anterior superior. Det tunna, skarpa föremålet måste hafva från sin 

 egg räknadt tilltagit småningom bakåt i tjocklek, ej hastigt. Den större bredden 

 vid springans bas kan nämligen ej bero på de obetydliga bristningarna vid spetsen 

 och en efterföljande dislokation af de perifera delarna. Det skarpa föremål, som 

 vållat denna skärformade springa i benet, måste, därest individet vid tillfället för 

 huggets mottagande intagit en upprättstående ställning, hafva förts i nära nog full- 

 ständigt horisontal riktning. Därjämte måste den hugget utdelande personen hat\;> 

 stått vid sidan eller något bakom, för att det skarpa föremålet skulle kunna erhålla 

 nödig kraft och svängas i bevisbar riktning. Det är dock vida sannolikare att 

 det skarpa föremålet svängts i vanlig huggriktning, alltså uppifrån och nedåt. I 

 sådant fall måste den öfverfallnas läge hafva varit liggande. Under denna förutsätt- 

 ning blir nämligen riktningen af springan i benet nära nog alldeles lodrät. Därjämte 

 måste den öfverfallna hafva intagit ryggläge, ty i annat fall måste springan på den 

 yttre eller den inre sidan af benet hafva sträckt sig längre eller djupare ned, något 

 som icke är fallet. »Springan sträcker sig nämligen lika långt ned å båda sidor. Den 

 öf ver fall andes ställning i förhållande till den öfverfallna vid huggets utdelande skulle 

 möjligen kunna antydas därigenom, att hugget förlöper så vinkelrätt mot den främre 

 pelviskantens längdriktning. Den öfverfallande måste tänkas hafva stått i jämn- 

 höjd med den öfverfallnas bäckengördel. Springans spets är slutligen på benets 

 insida tydligt smalare och finare än på utsidan, hvarför med sannolikhet det skarpa 

 föremålet redan vid huggets utdelande måste hafva förts med ett något sänkt fäste, 

 hvilket åter i sin tur fordrar, att den öfverfallande intagit en ställning till vänster om 

 den öfverfallna. 



De båda långa benen, tibia och femur, ur dubbelgrafvens norra kista förete 

 äfvenledes märken efter hugg af något skarpt vapen. 



Lårbenet visar å margo medialis framför och något nedom trochanter minus 

 en ganska betydande skada. Skadans längd uppgår till 23 mm och dess bredd till 

 22. Den ter sig i form af ett ur lårbenet genom tvenne snedt uppifrån, resp. ned- 

 ifrån, i riktning inåt till 6 a 7 mm djup inträngande snitt uttaget segment. Af dessa 

 båda är det nedifrån uppåt inträngande försedt med fullständigt skarp kant och jämn 

 yta, under det att det andra uppifrån nedåt inträngande företer såväl en ojämn och 

 oregelbunden kant som ock en starkt ojämn yta. Uppenbarligen har hugget träffat 

 snedt nedifrån-uppåt. därvid afsprängande den sålunda underminerade pyramidfor- 

 made biten. Det är i detta fall fullständigt tydligt, att hugget ej kan hafva träffat 

 vid upprätt vertikalställning af benet, vapnet måste ju i sådant fall hafva förts ned- 



