KUNOL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. HAND 47. N:<> 10. 



Pompilus aculeatus Thoms. 



Redan på grund af niina föregående 1 knapphändiga iakttagelser öfver Pompilus 

 aculeatus i Medelpad ansåg jag mig kunna beteckna såsom sannolikt, att denna art 

 skulle komma att visa sig vara parasit hos Pompilus rufipes eller fumipennis, kanske 

 t. o. m. hos båda dessa arter. De skäl, på hvilka detta antagande stödde sig, voro 

 följande: 



1 ) Pompilus aculeatus vistas regelbundet på boplatser för P. rufipes och P. fumi- 

 pennis. 



2) P. aculeatus ses aldrig fånga eller bära något byte. 



3) P. aculeatus gräfver ifrigt i de hålor, som de nämnda arterna ha under arbete, 

 men bortjagas genast, om den ertappas. Detta tyckes tyda på en parasitism analog 

 med den, som jag påvisat 2 hos P. campestris i dess förhållande till P. unguicularis, d. v. s. 

 att parasiten gräfver sig in i en af värdarten med en spindel provianterad cell, förtär 

 värdartens på spindeln fastade ägg och i stället anbringar sitt eget. 



Sedermera har jag sommaren 1911 på Öland haft ytterligare tillfälle att studera 

 denna arts lefnadsvanor, och härvid har icke blott sannolikheten för åsikten om det 

 parasitiska lefnadssättet ökats, utan direkta iakttagelser ha fullständigt lagt i dagen 

 nämnda åsikts riktighet. 



1. På landborgens branta sluttning norr om Stora Rör, på en öppen, trädfri, sol- 

 belyst plats, där sanden saknade nästan all växtlighet och blott fläckvis täcktes af tall- 

 kottar och affall från den omgif vande högstammiga tallskogen, träffades 1N '„ talrika, 

 ifrigt gräfvande individer af Pompilus rufipes samt något fåtaligare af fumipennis. 

 Båda arterna kringsvärmades af aculeatus, som genast kom fram för att fortsätta gräf- 

 ningen, då någon gräfvande individ af nyssnämnda arter för någon kortare stund upp- 

 hörde med sitt arbete och aflägsnade sig. En P. rufipes sågs bära en korsspindel på 

 det sätt, att stekeln med sin börda klättrade upp på grässtråen för att i ett flyktkast 

 sänka sig till marken ett litet stycke därifrån, hvarigenom sålunda både tid och krafter 

 sparades. Spindeln lades på ett öfver marken upphöjdt gömställe, och stekeln sällade 

 sig till de talrika oförtrutna gräfvarna. Han sågs dock ej bringa någon håla till stånd. 



1 1910. sid. 26 o. ff. 

 > 1910, sid. 13. 



