G G. ADLERZ, LEFNADSFÖRHALLANDEN OCH INSTINKTER INOM POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



På en fläck, där rufipes under ett par dagar setts syssla med gräfning, hade genom 

 ras uppstått en större hålighet under den till en ytterst bräcklig skorpa sammanhän- 

 gande ytsanden. Inuti denna hålighet sågs aculeatus gräfva än här, än där, utan att 

 anträffa något. Med en spade vidgades denna såsom en förstuga tjänstgörande hålig- 

 het, för att de möjligen i dess väggar djupare belägna rufipes-ceWema, skulle bli lättare 

 tillgängliga. Om en stund infunno sig 2 aculeatus-individer och valde efter något sö- 

 kande livar sin punkt på de sålunda nybildade väggarna att gräfva i. Den ena hade 

 snart gräft sig in så djupt, att han ej mer kunde ses, och som han ej längre sågs kasta 

 ut någon sand, var det sannolikt, att han nått sitt mål. Efter omkring 5 minuter visade 

 han sig åter vid gångens mynning, med hufvudet utåtvändt, och krafsade sand bak- 

 om sig inåt gången, som han således höll på att åter tillstänga. Sanden packades med 

 hastiga slag af abdomens spets, på samma sätt som jag förut 1 beskrifvit tillvägagåendet 

 hos campestris. En flaska sattes framför ingången för att infånga stekeln och med 

 säkerhet kunna konstatera, att det gällde aculeatus. 



Vid framgräfningen, som måste göras tämligen brådskande, lyckades det ej att 

 i den mycket lösa och nästan som en vätska rinnande sanden träffa den rufipes-ce\\, 

 som helt säkert varit föremål för de omtalade åtgärderna af aculeatus. Dessa åtgärder 

 skulle emellertid vara svåra att förstå, om man ej finge tyda dem i analogi med liknande 

 tillvägagående hos campestris, och ofvannämnda iakttagelse ökar därför i någon mån 

 sannolikheten af ett parasitiskt lefnadssätt hos aculeatus. 



2. På landborgens sluttning norr om Stora Rör sågos M / e Pompilus fumipennis 

 och rufipes i liflig verksamhet med gräfning. Två fumipennis-individer sågos kl. 11 

 vara i besittning af livar sin stora spindel (Drassodes pubescens). Ännu 7 timmar 

 därefter, d. v. s. kl. 6 e. m., hade ingendera lyckats få någon håla färdig för den lösa 

 sandens skull, som oupphörligt rasade ner. Under denna tid hade de varit nästan oaf- 

 brutet sysselsatta, flyttande sig från den ena fläcken till den andra och ibland flyt- 

 tande sina spindlar flera meter från de föregående gömställena. 



Talrika individer af P. aculeatus, både JJ och $$, sågos på platsen i närheten 

 af de ställen, där fumipennis och rufipes gräfde, och aculeatus-honoma, sågos gräfva 

 med stor ifver på vissa punkter, där förmodligen någon af de andra arterna förut gräft. 

 Resultatet var dock äfven här blott, att den tillämnade hålan helt snart rasade samman. 



Då det var uppenbart, att ingendera af de båda fumipennis-mdividema, under 

 den återstående delen af kvällen skulle få någon håla till stånd, lades den enas spindel 

 i en flaska, där en aculeatus förvarades. Denne visade intresse genom att beröra spindeln 

 med antennerna, hvarför flaskan öfvertäcktes med. sand till följande dag för att lämna 

 aculeatus tillfälle att i lugn och ro fästa sitt ägg på spindeln, om han skulle ha lust där- 

 till. Detta visade sig dock följande"morgon ej ha varit fallet. (Jfr n:o 3.) 



Denna dag, -,',,, hade den andra fumipennis ännu gårdagens spindel hängande 

 på det sista gömstället och bemödade sig fåfängt under hela dagens lopp att anordna 

 någon duglig håla åt den. Samma var förhållandet 2S / 6 , fastän den stundom flyttade 

 spindeln kortare sträckor. Att det var samma spindel, kunde ses därpå, att de yttre 

 lederna på vänstra bakbenet voro af brutna. 

 1 1910, sid. 13. 



