12 G. ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN OCH INSTINKTER INOM POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



Bättre lyckades det med den andra, i det mynningen, då fångstflaskan sattes 

 däröfver, förblef öppen. Aculeatus gick genast in, men befanns efter en längre stund 

 sitta sysslolös framför den sand, som' rujipes, innan han bortdrefs, krafsat ner fram- 

 för spindeln i cellen. Detta fall var såtillvida af särskildt intresse, som denna aculeatus 

 nyss förut gått in i en fumipennis-håla, (se n:o 10) och kanske där af lagt ett ägg. Emel- 

 lertid framgräfdes korsspindeln, sedan aculeatus åter infångats i flaskan. Spindeln, 

 som ännu bar rufipes-'ågget, inlades i ett glasrör, i hvilket samma aculeatus efter hem- 

 komsten insläpptes. Efter kort trefvande på spindeln uppdagade aculeatus rujipes- 

 ägget och förtärde det, medan jag höll röret i handen och blott bortskymde den från 

 fönstret infallande dagern. Omedelbart därefter började stekeln vrida och förlänga 

 spetsen af sin abdomen. Han stod nu med hufvudet vändt mot spindeln, och hans 

 abdomen var således riktad från spindeln. Det oaktadt sågs vid de ofvannämnda vrid- 

 ningarna af abdomens spets gadden skjutas ut allt längre och till sist äfven dess bas 

 med ett framträdande ägg, som denna gång fastklibbades vid glasrörets vägg. Gad- 

 den själf hölls därvid böjd uppåt nästan i rät vinkel mot abdomens längdriktning. Må- 

 hända var det svårigheten för stekeln att vända i det smala glasröret, som framkallade 

 detta ogynnsamma resultat. Emellertid tycks fallet bekräfta min förmodan att för- 

 tärandet af ägget utlöser äggläggningsreflexen. Såsom ofvan nämnts, var det också 

 samma aculeatus, som kort förut trängt in i en fumipennis-håla,, hvaraf sålunda ytter- 

 ligare bekräftas den under n:o 6 omtalade erfarenheten, att aculeatus parasiterar hos 

 både fumipennis och rufipes. 



9. Sedan den aculeatus, som lagt ägget, blifvit aflägsnad, insläpptes en annan 

 stekel af samma art i röret. Denna brydde sig ej om det vid glasröret fastklibbade 

 ägget, men visade intresse för spindeln såsom näring, i det han så länge bearbetade 

 ena bakbenets lår, att det sargades, och en stor droppe blodvätska sipprade ut, hvaraf 

 stekeln uppsög en del. Den på detta sätt upptagna näringen framkallade emellertid 

 ej äggläggningsreflex hos stekeln, fastän röret i flere timmar förvarades på ett mörkt 

 ställe. 



10. Samma dag och på samma plats iakttogs en P. jumipennis, som kort före 

 de under n:o 8 omtalade steklarna fått en användbar håla till stånd, i h vilken han sedan 

 inbar sin spindel, såsom vanligt en Drassodes pubescens. Åtskilliga aculeatus-hidivider, 

 som redan under gräfningen visat stor närgångenhet och upprepade gånger blifvit bort- 

 drifna af jumipennis, ströfvade fortfarande omkring i närheten. En af dem gick in 

 1 hålan kort efter det spindeln blifvit insläpad, och jag såg den ej efter flera minuters 

 förlopp åter komma ut. Men då efter ytterligare ett par minuter jumipennis själf kom 

 ut för att putsa sina antenner, innan han begynte stänga, tog jag för gifvet att den nämn- 

 da aculeatus aflägsnat sig ur hålan, utan att jag märkt när det skedde. Detta visade 

 sig dock ej vara händelsen, ty när jag hvälft en fångstflaska med en annan aculeatus 

 öfver ingången, trängde visserligen denne in i hålan och stannade där rätt länge, så att 

 jag begagnade tillfället att se efter, huru arbetet fortskred i en under arbete varande 

 rufipes-håla, ett stycke därifrån. Men vid min återkomst funnos 2 aculeatus-individer 

 i flaskan, hvaraf det blir påtagligt, att den aculeatus, som jag sett intränga omedelbart 

 efter spindelns insläpande, egendomligt nog undgått att upptäckas af den samtidigt 



