KUNGL. sv. VET. AKADEMIENS HANDUNGAR. BAND 47. N:<> 10. L3 



innevarande fumipennis, som doek måst tränga sig förbi honom för ati före honom 

 komma ut. Fumipennis- ägget befanns efter spindelns uppgräfning ha blifvrl utbytl 

 mot ett mindre aculeatus-ägg, och det torde kunna anses sannolikt, att det var den försl 

 i hålan inträngande aculeatus, som lagt detta ägg. En af de båda cbculeatus-inåividerna, 

 infångades ånyo och användes vid det under n:o 8 omtalade försöket med en al rufipe, 

 inburen korsspindel. 



11. En aculeatus sågs 7- länge gräfva på en sandig gångstig, där fumipennis 

 hade en boplats. Stekeln infångades och sanden bortblåstes på den punkt, där han lagt 

 i dagen ett ihållande intresse. Därvid blef en Drassodes synlig, som pä sidan af ab- 

 domen bar ett stort fumipennis-ägg. Spindeln inlades i ett glasrör, hvarvid emellertid 

 ägget kom i beröring med glasväggen och fastnade vid den. Det var sedan ej möjligt 

 att varaktigt fästa ägget vid spindeln, utan det måste löst läggas ofvanpå honom. Ef- 

 ter hemkomsten insläpptes stekeln i röret, där han ej visade synnerligt intresse för spin- 

 deln, utan blott bemödade sig att komma ut. Vid hans rörelser föll ägget ner och blef 

 liggande vid sidan af spindeln. Röret lades på en mörk plats. Efter omkring ' , timme 

 befanns, att stekeln hade försökt anbringa sitt ägg på spindeln, men förmodligen med 

 anledning af det trånga utrymmet misslyckats, så att ägget i stället blifvit fastklib- 

 badt vid glasrörets vägg. Märkligt var emellertid, att denna stekel lagt sitt ägg utan 

 att ha förtärt fiwiipennis-ägget, hvilket fortfarande låg oskadadt bredvid spindeln. 

 (Jfrn:o2och9.) 



12. En Pompilus aculeatus bevakade en gräf vande fumipennis och gick med korta 

 mellantider fram till och in i hans håla för att se efter, huru arbetet fortskred eller, då 

 detta kanske torde förutsätta en alltför invecklad tankegång, snarare för att se, om 

 fumipennis ännu af slutat sitt arbete. (Jfr n:o 20.) Ifall den gräf vande stekeln vid dessa 

 besök var inne i hålan, brukade aculeatus komma ut som skjuten ur en kanon, och fast- 

 än fumipennis ej förföljde, stannade den flyende ofta ej, förr än han i snabbaste lopp 

 sprungit bortåt Va meter. Men äfven om fumipennis för tillfället ej var inne i hålan, 

 utan borta på besök hos sin spindel, brukade aculeatus komma mycket brådskande ut 

 och springa undan ett tiotal cm för att i skydd af ett grässtånd eller någon liten mosstuf va 

 af vakt a tiden för nästa besök. Vanligen dröjde det ej längre än 7, minut, innan acu- 

 leatus i sin otålighet gjorde ett nytt försök. 



Såväl fumipennis som rufipes tyckes föröfrigt instinktmässigt ana en fiende i 

 aculeatus, ty medan de båda förstnämnda sammanbo såsom ganska nära grannar utan 

 några svårare misshälligheter, anfalla de genast med tydlig förbittring och tumla om i 

 häftig kamp med aculeatus, så snart de se denne närma sig gräfningsplatsen. 



13. Sedan från den under n:o 11 omtalade spindeln stekeläggen aflägsnats, släpp- 

 tes en annan aculeatus in i röret, som därpå nedgräfdes i sand under 2 timmar. Då det 

 efter denna tids förlopp åter togs fram, visade det sig, att stekeln ej lagt något ägg på 

 spindeln. (Jfr n:o 2, 9 och 14. ) 



14. Sedan stekeln aflägsnats ur röret, insläpptes i hans ställe en annan aculeatus och 

 röret nedgräfdes åter. Ännu efter flera timmar hade intet ägg blifvit lagdt (jfr n:o 2, 9, 13). 



15. En Pompilus fumipennis sågs 9 / 7 frampå eftermiddagen släpa in sin spindel. 

 Sedan han börjat stänga, framgräfdes spindeln, som då bar stekelns ägg i vanlig ställ- 



