KUNGL. SV. VET. AKADKMIKNS HANDUNGAR. HAND 47. N:o 10. 15 



Med anledning af dessa ogynnsamma omständigheter syntes del lämpligl at1 an- 

 vända en af spindlarna till ett försök af samma slag, som omtalas under n:o 2, '.), L3 och 

 14. Spindeln inlades sålunda i ett rör, i hvilket en aculeatus insläpptes. Rörel hölls 

 i handen, oeh sedan genom dess värme stekeln blifvit lifligare, började han undersöka 

 spindelns bakkropp. Pä hans rörelser märktes, att han sökte fumipennis-ägget, < ch dé 

 något sådant ännu ej fanns, började aculeatus bita i det hvitgula och upphöjda locket 

 till ena bakkroppsstigmat, hvilket har en flyktig likhet med ett ägg. Därefter började 

 han förberedelser att fästa sitt eget ägg på spindeln, men steg snart ner från dennes 

 kropp och fortsatte vridningarna af abdomens spets, till dess gadden trängde ut och 

 restes upp, h varvid ur den i denna ställning frigjorda basaldelen ett ägg framträdde 

 och fästes vid glasets vägg. Detta försök gaf sålunda ett annat utslag än de under ti:o 

 2, 9, 13 och 14 omtalade, enär de där omtalade steklarna ej visade lust att lägga ägg 

 på en spindel, som ej bar något fumi pennis-ägg förut. Måhända hade den långvariga 

 bristen på tillfälle till äggläggning gjort aculeatus på denna plats ifrigare att få placera 

 ett af sina ägg. Måhända spelade också handens värme rollen af retmcdel till fram- 

 kallande af äggläggningsreflex (jfr n:o 18, 22 och 25). 



17. Till jämförelse med under n:o 16 omtalade fall lades en af de båda spindlarna 

 på sanden i en liten grop, i hvilken den ena aculeatus efter den andra gjort gräfnings- 

 försök. Hvarje aculeatus, som passerade nära förbi spindeln, studsade och undersökte 

 honom några ögonblick, men aflägsnade sig snart utan att röja någon benägenhet vare 

 sig att lägga ägg på spindeln eller att släpa honom till något gömställe, hvilket senare 

 skulle varit hvarje själf försörj ande pompilids första åtgärd. Man finner, att parasit - 

 degenerationen hos aculeatus ingående förändrat de vanliga pompilider tillkommande 

 instinkterna. 



18. En Pompilus fumipennis sågs 15 / 7 syssla med stängningen af en håla, hvar- 

 för det kunde antagas, att han där nyss förut inburit en spindel. Så befanns också 

 vara fallet, sedan hålan uppgräfts. Spindeln med jumipenni s-ägget inlades i ett glas- 

 rör, i hvilket en nyss på platsen infångad aculeatus insläpptes. Medan röret bars i handen 

 och blott skyddades för de direkta solstrålarna, förtärde aculeatus det på spindeln 

 fästa fumipennis-ägget. Sedan satt han emellertid så länge orörlig, att det föreföll 

 antagligt att någon äggläggning ej skulle bli af under den ganska svala kvällen. Till 

 jämförelse med n:o 16 försöktes därför att påverka stekeln genom att en stund omsluta 

 röret med handen. Inom kort visade stekeln de vridningar af abdomens spets, som 

 enligt föregående erfarenhet förebåda snar äggläggning, och rätt snart framträdde äf- 

 ven ägget och fästes på spindelns abdomen. För att stekeln ej skulle genom att klättra 

 fram och tillbaka på spindeln skada sitt ägg, erbjöds honom tillfälle att gå ut, i det den 

 stängande bomullsproppen aflägsnades. Men knappt hade detta skett förr än stekeln, 

 som dittills putsat sina antenner, vände sig om och efter att en stund ha berört sitt ägg 

 med antennerna förtärde äfven det. Fallet kan anses som ett af de ej synnerligen ovan- 

 liga exemplen på skadlig urartning af instinkten. (Jfr n:o 23 o. ff. ) 



Sedan röret åter blifvit tillslutet, lades det i fickan för att hemföras, då det var an- 

 tagligt, att stekeln efter en sådan kraftig utfodring skulle åtminstone under nattens 

 lopp bli benägen att lägga ännu ett ägg. Af en händelse togs det efter omkring 10 mi- 



