16 G. ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN OCH INSTINKTER INOM POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



nuter åter fram ur fickan, och det visade sig då, att stekeln åter satt på spindeln och 

 höll på med de äggläggningen förberedande vridningarna af abdomens spets. Ägget 

 framträdde och fästes ordentligt vid spindeln, hvarefter röret genast öppnades i hopp 

 att stekeln skulle gå ut. Sedan han som vanligt efter äggläggningen en stund putsat 

 sina antenner, vände han sig om och berörde ägget med antennerna, men förtärde det 

 ej, utan vidtog samma åtgärder, som skulle ifrågakommit, om spindeln legat i en håla 

 i sanden, d. v. s. försökte stänga. Med hufvudet vändt från spindeln, försatte han sina 

 framben med de långa gräfborsten i snabbaste gräfrörelse mot glasväggen, allt under det 

 han skred några steg framåt. Han vände sig om för att se efter effekten af denna åt- 

 gärd, och då någon sådan ej var synbar, upprepade han med största energi de krafsande 

 rörelserna. Härunder kom han fram till glasrörets öppna ända och gick ut. Några 

 packande rörelser med abdomens spets, sådana han brukar utföra vid stängningen, 

 kommo icke här ifråga. Sannolikt är väl, att beröringen med sanden är erforderlig 

 för att framkalla detta slags reflexrörelser. 



19. En Pompilus rufipes sågs 21 / 7 i korta flygsatser bära en mindre korsspindel 

 på landborgens sandiga sluttning vid Stora Rör. Plötsligt lade han spindeln ifrån sig 

 på sanden och började söka i häftiga, kretsande flyktslag lågt öfver sanden. Då en 

 öppen håla i sanden sågs omedelbart bredvid min sittplats, flyttade jag mig undan ett 

 stycke för att ej skrämma stekeln, i händelse att det var denna håla han sökte. Så vi- 

 sade sig också vara fallet, ty stekeln begaf sig snart dit, krafsade upp litet sand och 

 flög därefter åter bort till sin spindel, som han denna gång drog ett stycke närmare. 

 Ett nytt besök gjordes vid hålan, och ännu litet sand gräfdes upp, hvarefter spindeln 

 drogs ännu närmare. 



En Pompilus aculeatus hade under tiden börjat visa intresse för den förutnämnda 

 stekelns åtgöranden. Han närmade sig hålan, medan rufipes gjorde ett besök där, 

 men upptäcktes af denne och bortdrefs. Dock satte han sig blott omkring 15 cm från 

 ingången, och det var tydligt, att han bespejade rufipes, ty knappt hade denne med den 

 hemburna spindeln försvunnit genom hålans ingång, förr än aculeatus genast skyndade 

 fram och likaledes gick in. Jag väntade nu få se aculeatus hastigt komma ut, men det 

 var tvärtom rufipes, som först visade sig vid ingången. På dennes lugna antennputs- 

 ning kunde det märkas, att han ej upptäckt den objudna gästen. Steklarna måste 

 dock ha gått om hvarandra i gången. Det visade sig också sedermera, att gången ett 

 stycke innanför mynningen hade en betydande utvidgning, där påtagligen aculeatus 

 tryckt sig intill väggen, medan aculeatus passerade förbi. Emellertid begaf sig rufipes 

 mycket snart in igen, och nu dröjde det blott några ögonblick, innan aculeatus kom myc- 

 ket brådskande ut, hvarefter han slog sig ner på sanden ett stycke därifrån och infånga- 

 des i en flaska. Sedan rufipes fått tid till äggläggning, skulle hans spindel framgräfvas, 

 men det lyckades ej att i den nedrasande sanden upptäcka cellen. Dock är det anför- 

 da fallet utan tvifvel en ytterligare bekräftelse på min föregående erfarenhet, att acu- 

 leatus äfven parasiterar hos rufipes likaväl som hos fumipennis. 



20. På kvällen kl. 6 — 7 22 / 7 , en varm dag, besöktes den under n:o 19 omtalade 

 platsen. Såsom oftast vid denna tid på dagen, förutsatt att väderleken var lämplig, vi- 

 sade sig flera rufipes-mdivider vara i besittning af korsspindlar, för hvilka de uppsökte 



