KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 47. vo 10. 17 



gömställen eller som de släpade närmare en nära färdig håla. En mfipes, med hvilken 

 det senare var fallet, utsågs till föremål för iakttagelse af den anledningen, at1 han 

 skarpt bevakades af en aculeatus. Detta iakttogs, da han lagl spindeln ifrån sig på fil 

 nytt gömställe och uppsökt sin hala, i hvilken han gick in för att afsluta cellens gräf- 

 ning. Knappt hade han försvunnit genom ingången, förr än en aculeatus kom fram 

 bakom några på 20 cms afstånd liggande tallkottar och likaledes begaf sig in, fastän 

 synbarligen med en viss tvekan och fruktan för att ertappas. Han kom. också genasl 

 ut igen och uppsökte åter sitt gömställe bakom tallkottarna. Sedermera lörnvade 

 han samma besök ungefär hvar 3:dje minut, och för hvarje gäng valde han något på 

 20 — 25 cms afstånd från ingången beläget ställe att afbida händelserna- utveckling. 

 (Jfr n:o 12.) Vanligen kröp han ner bakom växtaffall på marken, där lian hvar ken 

 kunde se hålan, ej heller ses därifrån. Detta senare var påtagligen en omständighel 

 af vikt, ty sedan rufipes en gång mött honom i ingången och eftertryckligt tuktat honom, 

 då steklarna, fastbitna vid hvarandra, tumlade om på marken, förföljde rufipes allt- 

 jämt, sin parasit, så snart han blef denne varse på ett 10-tal cms afstånd. Flera af brott 

 i gräfningen förekommo, då rufipes besökte sin spindel och släpade honom närmare. 

 Hans frånvaro brukade ibland vara tålamodspröfvande långvarig, såsom alltid när 

 det gäller rujipes, som nästan mer än någon annan pompilid är mån om sin toalett och 

 under ändlösa putsningar öfver hela kroppen hvilar efter hvarje ansträngning att bära 

 sin spindel. Äfven under dessa afbrott i gräfningen, då hålan sålunda stod öfvergifven, 

 besöktes den af aculeatus med nästan regelbundna mellantider (jfr n:o 12), h vilka skulle 

 kunna betraktas såsom ett mått på hans otålighet, ifall man har rätt att tala om otålig- 

 het hos en stekel, som i mer än en timmes tid sitter sysslolös under väntan på att få 

 sätta sina planer i verket. Mina iakttagelser hade börjat omkring kl. 6,10, och försl 

 kl. 7,40 inbar rujipes sin spindel. Aculeatus hade hela tiden hållit sig i närheten, och mot 

 slutet tycktes hans besök upprepas något oftare. 



Då jag ville förvissa mig om, att stekeln verkligen utbytte rufipes-ägget mot sitt 

 eget, infångade jag aculeatus i en flaska. Just då rujipes börjat stängningen, ett tecken 

 således till att han lagt sitt ägg, framgräfdes spindeln, hvilket lyckades väl, enär stekeln 

 ännu blott hunnit fylla blott en ringa del af gången med sand. 



Spindeln med rufipes-'ågget inlades i ett glasrör, i hvilket efter hemkomsten acu- 

 leatus insläpptes. Då han nått fram till spindeln och berört honom med sina antenner, 

 började han omedelbart förtära rufipes-ägget. Snart därefter började han förlänga 

 spetsen af sin abdomen och vrida den i åtskilliga riktningar. Men då han det oaktadt 

 dröjde med sin äggläggning, lades röret på ett halfmörkt ställe, där det lämnades i ro 

 i något mer än ' /, timme. Då det efter denna tid framtogs, visade det sig, att aculeatus 

 fäst sitt ägg på sidan af spindelns abdomen, ungefär i samma ställning som det förtärda 

 rufipes-ågget haft. 



Tillsammans med de under n:o 1, 6, 7, 8, 19, 21, 22 omtalade iakttagelsefallen 

 bildar ofvanstående iakttagelse ett, såsom det förefaller, tillräckligt bevismaterial för, 

 att Pompilus aculeatus står i ett parasitiskt förhållande till mfipes. Då han, såsom 

 framgår af åtskilliga andra iakttagelsefall (n:o 3, 4, 5, 10, 11, 12, lo, 18), visat sig lika 

 otvifvelaktigt vara parasit hos P. fumipennis, kan det om hans parasitiska metod sägas, 



K. Sv. Vet. Akad. Harull. Band 47. N:o 10. 



