18 G. ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN OCH INSTINKTER INOM POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE 



att den i det afseendet liknar gökens, att båda dessa parasiter hemsöka flera slags värd- 

 djur, rätt ansenligt skilda till arten. 



21. Medan Pompilus rufipes förekom talrikt redan i midten af juni, var det dock 

 jämförelsevis sällan som han sågs med något byte, och de då infångade korsspindlarna 

 voro alla mycket små. Den på samma ställe boende P. fumipennis tycktes däremot 

 redan vid denna tid haft riklig tillgång på sitt vanliga byte, Drassodes. Efter midten af 

 juli tycks en ändring ha inträdt i detta af seende, i det rufipes allt oftare visar sig i be- 

 sittning af byte, och därtill äro de af honom infångade korsspindlarna ansenligt större 

 än förut. För P. fumipennis tyckas däremot mot slutet af juli jaktbytena börja tryta, 

 och det är nu sällan denna art visar sig, fastän dess flygtid eljes brukar räcka till som- 

 marens slut. 



: , sågs en rufipes på vanligt sätt bära in en korsspindel i sin håla. Sedan stekeln 

 fått tid till äggläggning, uppgräfdes hålan, hvarvid närmare cellen metoden att med ett 

 glasrör bortblåsa sanden med framgång användes. Gången var 10 cm lång, och cellen 

 var belägen 8 cm under markytan. Då spindeln skulle framdragas ur den sand, som 

 rasat ner öfver honom, lossnade rufipes-ägget, som alltid är lösare fästadt än hos någon 

 annan af våra pompilider. Det upphämtades dock på det sätt, att det fastklibbades 

 vid den med saliv fuktade pincettspetsen. Däremot lyckades det ej att klibba fast 

 ägget vid spindeln, som blifvit inlagd i ett glasrör med en nyss infångad aculeatus. Detta 

 betydde emellertid föga för denna mindre nogräknade stekel, ty då det vid pincetten 

 fastklibbade ägget framräcktes omedelbart öfver spindelns buk, förtärdes det genast af 

 stekeln, som en stund därefter gjorde de vanliga förberedelserna till äggläggning och 

 snart fäste sitt ägg vid spindelns abdomen. 



Fallet är således en ytterligare bekräftelse på de under n:o 20 meddelade slutsatserna. 



22. Då Pompilus aculeatus således utan tvekan anförtror sitt ägg åt så olika spindlar 

 som Drassodes och Aranea, insamlade af så olika Pompilus-a,rter som fumipennis och 

 rufipes, låg frågan nära tillhands, huru aculeatus skulle förhålla sig till spindlar af andra 

 familjer, insamlade af andra Pompilus-arter än de nämnda. 



Tillfällen att experimentellt utröna detta erbjödos ej ofta, ty med undantag för de 

 ofvannämnda arterna samt plumbeus voro pompilider sällsynta i den trakt, där aculeatus 

 var så vanlig. Emellertid träffade jag 2 7 7 vid Ekerum på mark af helt annat slag, be- 

 stående af grusmylla, en Pompilus, som af professor Chr. Aurivillius bestämts till 

 unguicularis, sysselsatt med att gräfva håla, hvari sedermera en thomisid af släktet 

 Xysticus inbars. Sedan stekeln fått tid att på spindeln fästa sitt ägg, framgräfdes den, 

 och efter hemkomsten insläpptes en nyfångad Pompilus aculeatus i samma glasrör, 

 där spindeln förvarades. Stekeln berörde visserligen spindeln och ägget med sina an- 

 tenner, men tycktes bli förskräckt och gjorde ihållande försök att tränga sig ut på sidan 

 af de röret tillslutande bomullspropparna. Fastän röret länge lämnades i ro på half- 

 mörkt ställe, inträdde ingen ändring i detta beteende. Någon lust att förtära detta 

 slags ägg på en sådan spindelart hade tydligen ej aculeatus. (Jfr n:o 37.) 



Thomisiden borttogs nu, och i stället inlades en af rufipes infångad korsspindel, 

 utan något ägg. Högst påfallande var olikheten i stekelns beteende mot denna spin- 

 del. Långt ifrån att såsom i förra fallet röja förskräckelse och försöka komma ut, vi- 



