KUNGL. SV. MOT. AKAIHO.MIIONS II A M > 1 .1 M . \ K. BAND 47. V" 10. I'.l 



sade sig stekeln genast intresserad af denna spindel, hvilkel framgick ai del »ätt, på 

 hvilket han klättrade fram och tillbaka på den, medan han trefvade på den med sina 

 antenner, sannolikt under sökande efter något ägg. Kast än något sådant ej lanna att 

 förtära, förebådade vridningarna af abdomens spets, att stekeln kände lust att Lä£ 

 ägg på denna spindel, och icke långt därefter fäste han ett sådant på den uppåtvända 

 ryggsidan af spindelns abdomen. Han liknade således de under n:o 16 och 25 omtalade 

 steklarna däri, att äggläggningsreflexen för sitt framträdande ej kräfde ett föregående 

 förtärande af någon annan stekels ägg. 



23. En korsspindel, på hvilken P. aculeatus lagt ägg, hade förvarats i ett glasrör, 

 till dess ägget kläckts och larven nått en storlek af 2 — 3 mm. I detta rör insläpptes en 

 annan P. aculeatus för att få utrönt, om stekeln skulle förtära larven af sin egen art för 

 att sedan anbringa sitt eget ägg på spindeln. Erfarenheten med n:o 6 ger vid handen, 

 att aculeatus stundom förtär åtminstone den alldeles nykläckta rufipes-\a,rveu. I );i 

 emellertid ifrågavarande aculeatus icke blott icke ville taga någon befattning med den 

 larvbärande spindeln, utan t. o. m. med tydliga tecken till förskräckelse skyndade undan 

 vid beröringen med honom, ligger det nära tillhands att antaga, att orsaken härtill var 

 larvens egenskap af aculeatus-l&rv. Det skulle naturligtvis vara en högst fördärflig in- 

 stinkt, som skulle kunna tillåta stekeln att ga in i den egna artens larvkamrar för att 

 förtära det af den egna arten lagda ägget eller den redan kläckta larven. Att någon 

 därmed jämförlig" urartning af instinkten dock förekommer, framgår af det i det före- 

 gående omtalade fallet n:o 18, där en aculeatus förtärde sitt eget nyss lagda ägg, visserligen 

 för att kort efteråt lägga ett nytt. Saken måste emellertid på experimentell väg afgöras 

 (se n:o 24—36). 



24. En Pompilus rufipes sågs 3 / 8 inbära en korsspindel i sin håla, kring hvilken 

 flera aculeat us-honor ströko omkring. Sedan rufipes fått tid till äggläggning, framgräfdes 

 hans spindel med vidhäftadt stekelägg och inlades i ett glasrör, i hvilket en nyss infångad 

 aculeatus insläpptes. I fullt dagsljus sågs aculeatus genast förtära ägget och omedelbart 

 därpå med spetsen af sin abdomen börja trefva på korsspindeln, hvarefter inom kort 

 under de vanliga krystande rörelserna ägget framträdde och fästes vid spindelns abdo- 

 men i det förtärda rufipes-äggets ställe. 



25. Den under n:o 24 omtalade korsspindeln med vidhäftadt aculeatus-'ågg hem- 

 fördes, h varvid dock till följd af skakningen under en lång vandring ägget befanns ha 

 lossnat. Försök gjordes visserligen att åter fästa ägget vid spindelns abdomen, men 

 detta lyckades ej bättre än att, då ny aculeatus insläpptes, ägget föll ned och blef liggande 

 vid sidan af spindeln. Den insläppta aculeatus blef genast intresserad af spindeln, men 

 märkte synbarligen ej det bredvid liggande ägget, fastän hans trefvande antenner ofta 

 kommo i beröring därmed. Det visade sig föröfrigt fullkomligt onödigt att bjuda denna 

 stekel äggkost för att förmå honom att själf lägga ägg. Inom kort hade han fäst sitt 

 ägg på spindeln. (Jfr n:o 16 och 22.) 



26. Följande dag, 4 / 8 , insläpptes till denna spindel en nyss infångad aculeatus. 

 Utan ringaste tvekan förtärde han genast det aculeatus-ägg, som förut fanns på spindeln, 

 och efter att länge ha suttit stilla på spindelns ryggsida, fäste han på spindelns bakkropp 

 sitt eget ägg. 



