KUNOL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAB, BAND 47. VO 10. 21 



af röret, som afser att framkalla en temperatur, erinrande om den på de solstekta hö- 

 platserna rådande, visar sig vara, om ej absolut nödvändig, sa dock i hög grad lignad ;i1l 

 påskynda äggläggningen. 



33. På eftermiddagen anskaffades en ny aculealus, som lika litet som de föregå- 

 ende kunde motstå begäret att förtära sin föregångares ägg. Afven lian ;i sin sida 

 fullgjorde efter en stunds uppvärmning sin plikt att själf lägga ägg. 



34. På kvällen infångades 2 nya aculeatus. Den först insläppta af dessa förtärde 

 såsom alla de andra det förut befintliga ägget och förmåddes genom samma åtgärder, 

 som förut omtalats, att i stället anbringa sitt eget. 



35. Den andra af de sist infångade aculeatus insläpptes därefter och förhöll sig på 

 samma sätt som alla de föregående. Detta var den 6:te aculeatus, som denna dag lagt 

 ägg på spindeln. 



36. Visserligen fanns knappast vidare anledning att betvifla, att på samma sätt 

 hvarje insläppt aculeatus skulle handla på alldeles samma sätt, åtminstone så länge spin- 

 delns* konserveringstillstånd var tillfredsställande, men då följande morgon, %, en ovan- 

 ligt liten aculeatus anträffades, föreföll det af intresse att låta dess larv förfoga öfver den 

 ganska stora korsspindeln för att få utrönt, om af den rikligare utfodringen skulle framgå 

 en stekel af ansenligare storlek än modern. Den lilla aculeatus fick sålunda förtära ägget 

 på spindeln och ditlägga sitt eget. Det kläcktes %, och den fullvuxna larven spann 

 kokong ie-17 / 8 . Själf var denna aculeatus den 12:te i serien af 12-faldig hyperparasi- 

 tism och, om den rufipes, som ursprungligen infångat spindeln, medräknas, den 13:de 

 innehafvaren, som markerat sin äganderätt genom att på densamma anbringa sitt ägg. 

 Det under n:o 30 omtalade intermessot, då en annan rufipes för en stund tilläts på sitt 

 sätt förfoga öfver spindeln, har därvid ej tagits i betraktande. 



Resultatet af försöksserien n:o 24 — 36 visar, att det stundom ej är så väl beställdt 

 med ändamålsenligheten i naturen, särskildt livad beträffar djurens handlingar, h vilka, 

 vare sig instinktmässiga eller ej, ingalunda alltid äro inriktade på artens intressen, h var- 

 på jag redan förut, 1 just på tal om aculeatus, anfört några exempel. Hvad som of van 

 omtalats försiggå under konstlade förhållanden, kan nämligen mycket väl tänkas äga 

 rum äfven i fria naturen, nämligen att en lång följd af själf parasiter inom en art omintet- 

 göra för hvarandra resultatet af långvariga ansträngningar till fortplantningens betryg- 

 gande och därigenom i högst väsentlig mån nedsätta artens individantal och spridnings- 

 möjligheter. 



37. Ett nytt försök gjordes att erbjuda aculeatus ett annat slags spindel, än de af 

 fumipennis och rufipes infångade. En Pompilus unguicularis hade i sin håla burit in 

 en ung thomisid af släktet Xysticus och som vanligt lagt sitt ägg på abdomens undersida. 

 Denna spindel med stekelägget inlades i ett glasrör, i hvilket en aculeatus insläpptes. 

 Denne tog ej alls någon befattning med spindeln, öfver hvilken han många gånger sprang 

 fram och tillbaka utan att visa den minsta uppmärksamhet. Ej heller beaktade han 

 det på spindeln sittande ägget, hvilket till sist, i anledning af att stekeln oupphörligt 

 gick fram däröfver, lossnade och föll bort. Lägges härtill den under n:o 22 omtalade 



1 1910, sid. 27. 



