24 G. ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN OCH INSTINKTER INOM POMPIL1DAE OCH SPHEGIDAE. 



spindlar i de nämnda gångarna, men kommo snart ut igen. En annan sågs i besittning 

 af en spindel, som den vid spinnvårtorna bar uppåt stammen. Förmodligen ämnade 

 stekeln med sin börda försvinna i någon af gångarna, där spindeln sedan, till följd af 

 träets hårdhet skulle varit otillgänglig för mig. Då jag emellertid såg, att spindeln ej 

 var någon thomisid, som eljes brukar vara de andra ^(/enm-aiternas byte, utan i likhet 

 med den under n:o 1 omtalade tillhörde någon annan familj, skyndade jag att försäkra 

 mig om både stekeln och hans rof, utan att afbida uppsökandet af någon håla, hvilken 

 stekeln föröfrigt tycktes ämna välja så högt upp på stammen, att det sannolikt skulle 

 varit omöjligt att nerifrån marken iakttaga stängningssättet. D:r A. Tullgren, till 

 hvilken jag sändt såväl sistnämnda som den under n:o 1 omtalade spindeln, har benäget 

 meddelat mig att båda tillhöra samma art, Segestria senoculata L. 



Bembex rostrata L. 



Första gången omnämnes denna stekel af Linné i Gottlandsresan. 1 I antecknin- 

 garna 7 juli 1741 öfver vägen mellan Burs och Råne heter det: »Jordbi flögo på några 

 ställen af wägen, som hade det varit Biswärmar; det var et slags wilda Bi, som i sand- 

 jorden gjordt sig hål och nästen, där de hade sina ungar, men ej mer än en unga till mans, 

 som war då han ännu låg i sin hölsa til skapnad och storlek af ett Ållon. Sjelfwa Bien 

 woro stora som Bolgettingar. . . » 



Af den följande beskrifningen framgår, att det åsyftade djuret måste varit Bem- 

 bex, hvars starkt förlängda mundelar föranledt Linné att föra den till släktet Apis. 

 Den beskrefs också sedermera i Fauna Suecica och Systema Naturae under benämningen 

 Apis rostrata. Om dess lefnadssätt namnes: »Habitat in Europae monticulis arenosis; 

 in singulis nidis unico pullo. » 



Latreille 2 vet berätta, att den gräfver med stor skicklighet och lätthet sin gång 

 i sanden med tillhjälp af de kammade framtarserna. Den omkring 1 fot långa gången 

 har en mera vågrät än lodrät riktning och slutar innerst med en enkel cell. Bytet utgöres 

 af hvarjehanda dipterer, såsom Syrphus, Bombylius, Eristalis, Lucilia m. fl. I ett bo 

 fanns en 10 mm lång larv, omgifven af 6 — 7 ex. af Eristalis tenax. Latreille talar äfven 

 om, huru Bembex hemsökes af guldstekeln Parnopes carnea, som den fördrifver och söker 

 döda. 



Lepeletier 3 beskrifver paralyseringen af bytet. Han uppger, att alla de inlagda 

 flugorna voro vid lif och kunde röra sina ben, fastän de saknade förmåga att gå. Detta 

 beror på att, såsom Lepeletier bevittnat, stekeln griper dem med frambenen och sticker 

 dem med sin gadd i nervsystemets centra. En sådan åtgärd är nödvändig för att de skola 

 hålla sig friska, till dess larven kläckes och börjar äta af dem. Bembex stänger sin gång 

 med sand för hvarje gång som han flyger ut. 



1 sid. 24 ti. 



2 1809, sid. 413—18. 



1 1825, B. 479 och 1841, sid. .Hi2. 



