KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 47. N:0 10. 



Dahlbom 1 uppger, att de af Bembex gräfda gångarna äro förgrenade, och at1 ofta 



flera individer träffas i samma bo. 



Fabre- har lämnat mycket detaljerade och mycket uppmärksammade skildringar 

 af lefnadsförhållandena inom släktet Bembex, hvaraf han iakttagit sex arter, hvaribland 

 äfven B. rostrata, ät hvilken också en stor del af skildringen är ägnad. Platsen för lians 

 iakttagelser var en sandig mark vid stranden af Rhone, beväxt med glest stående, låga 

 järnekar, och däremellan nästan naken, bestående af fin, torr och mycket rörlig sand. 

 Bembex rostrata ses komma hastigt flygande och slå ner utan ringaste tvekan på någon 

 punkt, som ej för ögat afviker från den öfriga sanden. Med sina med gräfborst ut rustade 

 framtarser börjar stekeln, under det han stöder på de fyra bakre benen, i växelvisa tag 

 krafsa i marken med så hastiga rörelser, att sanden, som kastas bort mellan de bakre 

 benen i en oafbruten stråle som vore det en vätska, faller ned på ett par decimeters 

 afstånd. I samma mån som stekeln gräfver, rasar den lösa sanden igen och fyller gropen. 

 Men af den mycket dunkla beskrif ningen på gräf ningen att döma tycks det vara Fabre' s 

 mening, att, sedan sanden befriats från gruskorn och växtaffall, som bortbäres med 

 käkarna, stekeln med hufvudets tillhjälp tränger sig ner genom den lösa sanden, åtmin- 

 stone om hålan redan förut gräfts och det blott gäller att genombryta det sandlager, som 

 fyller ingången. I alla händelser rasar sanden igen af sig själf bakom stekeln, då han 

 nedtränger till det underjordiska boet, i hvilket själfva cellen, som omsluter larven, är 

 den enda del, som har orörliga väggar. Svårigheten att intränga på detta sätt är större, 

 ifall stekeln är belastad med bördan af en fluga, som med benen hålles tryckt mot buk- 

 sidan. Att gå ut är mindre besvärligt. Stekeln måste äfven då tränga sig genom den 

 sammanrasade sanden, men detta är lättare, då alla benen äro fria. 



I ett färdigt bo inlägges en mindre fluga, såsom en Lucilia caesar eller en Syrphus 

 corollae. Blott en enda fluga inlägges i början, och åt denna anförtros ägget, som fästes 

 på dess ena sida. 3 Detta gäller ej blott B. rostrata, utan alla Bembex-Sbitevna,, fastän 

 arten af den först inlagda flugan plägar växla efter de särskilda stekelarterna. Denna 

 vana, från hvilken det ej ges något undantag, ställer Bembex alldeles ensam bland rof- 

 steklarna. Dessa pläga eljes på en gång inlägga hela det förråd, h varpå larven skall nära 

 sig under sin uppväxt, och innan cellen för alltid slutes, på ett af de inlagda bytena 

 anbringa sitt ägg. Att Bembex blott inlägger så otillräcklig föda åt sin larv, beror på att 

 han skall återkomma med flera byten, när ägget kläckts och larven förtärt sin första 

 fluga. Dessa senare inburna flugor äro större och utgöras enligt Fabre's uppgift hos 

 Bembex rostrata af tabanider. Under omkring 2 veckors tid fortfar stekeln att dag för 

 dag inlägga nya flugor åt sin växande larv, hvars anspråk till sist bli så stora, att stekeln 

 har all möda att kunna tillfredsställa dem. För en Bembex-art, som insamlar medel- 

 stora flugor, sådana som Musca domestica och Eristalis tenax, beräknar Fabre, att larven 

 för sin uppväxt skulle behöfva ett sextiotal. För sådana, hvilka i likhet med B. rostrata 

 företrädesvis samla tabanider, torde kräfvas ett eller två dussin, alltefter de infångade 

 arternas storlek. 



1 1845. 



2 1856, sid. 185, 1879, sid. 221—259. 



3 I sitt första meddelande om en art, som han betecknar som B. vidua, uppger F., att ägs;et skulle vara fäst 

 på flugans abdomen, hvilket ej öfverensstämmer med senare iakttagelser. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 47. N:o 10. 4 



