KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 47. \:o 10. 33 



lande synpunkterna. Men själfva sakuppgifterna borde dock visa större öfverensstäm- 

 melse. Att de ej göra det, kan ej tydas annat än som bristande noggrannhet i iaktta- 

 gelsen hos endera af de författare, som lämnat de motsägande uppgifterna. Ki:i:i<>\ 

 polemik mot Wesenberg-Lund kan framdragas som exempel. Del måste sägas, att 

 den senares utförliga skildringar af lefnads vanorna hos Bembex rostrata, som grunda sig 

 på den korta tiden af några timmars iakttagelser under loppet af en enda dag, bära tyd- 

 liga spår af att vara gjorda efter hemkomsten ur minnet och ej efter anteckningar på 

 platsen. På annat sätt kan det knappast förklaras, att erinringen om några andra, en- 

 ligt uppgift på samma plats boende steklar smugit sig in i och ofrivilligt sammanblan- 

 dats med skildringen af Bembex. Så torde t. ex. väl vara fallet, när Atmtiophilas metod 

 att vid stängningen af hålorna använda en platt sten som underlag för sanden eller 

 pompilidernas vana att vid iordningställandet af hålan lägga bytet ifrån sig och emellan- 

 åt genom särskilda besök öfvertyga sig om, att det finnes kvar, tillskrifves äfven Bembex. 



Liksom nästan alltid, när skilda sakuppgifter i fråga om steklarnas lefnadsvanor 

 föreligga, har jag måst ansluta mig till Ferton, den utan jämförelse noggrannaste och 

 sakligaste iakttagaren af gräfsteklarnas lif, som jag för närvarande känner. Blott i 

 en enda liten detalj (se n:o 4) har jag funnit en af hans sakuppgifter, ovanligt nog, be- 

 höfva beriktigas, och uppmärksamgjord på förhållandet, har han oförbehållsamt gifvit 

 mig rätt. 



1. En koloni af Bembex rostrata anträffades 2S / 8 ett stycke norr om Stora Rör 

 på Öland vid brynet af den präktiga tallskogen på landborgens västra kant. Boplatsen 

 låg helt nära skjutbanans skottvall, på en mot öster lindrigt sluttande öppen plats, 

 omgifven af ung tallskog. Jordmånen var mycket sandig, och marken var till största 

 delen betäckt af en kort, mörkbrun mossa, med fläckar af naken sand, ur h vilken här 

 och där sköto upp spridda stånd af Festuca ovina samt skottrader af Carex arena ii a. 

 Andra på platsen förekommande steklar voro några pompilider samt Cerceris arenaria, 

 Ammophila campestris och Tachysphex lativalvis, hvilken senare ofta sågs hemföra sina 

 kakerlackor, burna bröst mot bröst och fasthållna vid antennerna. I några fall visade 

 det sig sedermera, att denna Tachysphex begagnade sig af hålor, som jag sett Bembex 

 börja gräfva, men som af någon anledning lämnats ofullbordade af denna stekel. 



Ett 20-tal Z?em&e.r-individer sågos i rörelse, de flesta hanar. Dessa flögo omkring 

 i oregelbundna bukter, lågt öfver marken, på hvilken de ofta slogo ner dels för att hvila 

 några ögonblick, dels för att med antennerna undersöka den uppkastade sanden fram- 

 för hålorna, i hvilka honorna sysslade med gräfning. Några hålor stodo öppna, andra 

 voro slutna. I senare fallet fanns honan ofta därinne, sysslande med att fördjupa hålan, 

 hvilket stundom antyddes af rörelser hos sanden i mynningen, då honan baklänges sköt 

 upp fuktig sand utan att själf komma till synes. Hvarje hålas läge markerades tydligt 

 af den framför ingången liggande uppgräfda sanden. 



Några honor sågos påbörja nya hålor, h varvid först mossan upprycktes och på 

 marken liggande kvistar och grässtrån bortsläpades med hjälp af de i förhållande till 

 stekelns storlek helt svaga mandiblerna. Vid gräfningen hvilar honan på de tvenne 

 bakre benparen och gräfver uteslutande med det främsta, hvars tarser därvid hållas 

 inåtriktade, så att gräfborsten på yttersidan vändas ner mot marken. Såväl Fabre 



K. Sv. Vet, Akad. Hand]. Band 47. No 10. 5 



