KUNGL. SV. VHT. AKADKMIKNS II A M »1,1 \( ; \ K. HAND 47. N:o 10. 35 



keln själf och drog sig alltlängre tillbaka, i den mån gängen uppgräfdes. I>h rar tyd- 

 ligt, att han sysslade med något slags gräfningsarbete, fastän cellen redan var färdig 

 och provianterad. Hvari detta gräfningsarbete bestod, lyckades jag denna gång ej 

 uppdaga. (Jfr n:o 29.) 



Längst in i kammaren fanns stekelns nykläckta, 6 mm långa larv, ännu bibe- 

 hållande äggets ställning på den först inlagda flugan (en Lucilia), d. v. s. med bakändan 

 fästad vid thorax, omedelbart under den på samma sida utspända vingens rot. Så- 

 som Ferton beskrifver hos Bembex oculata, var äfven här flugans mellanben på sam- 

 ma sida omvridet och utsträckt under den utspända vingen. Det är sålunda påtagligt, 

 att denna skenbart obetydliga detalj, har ett visst syfte, då samma komplicerade opera- 

 tion utföres af flera arter af släktet. Ferton's ofvan omtalade tolkning förefaller mig 

 sannolik. 



Vid kammarens ingång låg en annan, större fluga (tachinid), ännu långt utom räck- 

 håll för den lilla larven och liksom liggande i reserv (jfr n:o 22). Ingendera flugan vi- 

 sade någon skada på sin thorax. 



3. I .6era&e:r-kolonien sågos % flera honor öppna sina hålor och intränga i dem 

 utan att medföra något byte. Då de åtminstone i flera fall efter kort stunds vistelse 

 i boet åter kommo ut och stängde på vanligt sätt, ser det ut som om denna stekel skulle 

 inspektera sina celler, på samma sätt som jag påvisat 1 ske hos Ammophila campestris, 

 en inspektion genom hvilken stekeln gör sig underrättad om tillståndet i cellen och 

 om ny proviant är omedelbart behöflig. Såväl vid detta tillfälle som äfven vid andra 

 sedermera företagna undersökningar af sådana inspekterade celler visade det sig, att 

 dessa voro provianterade och innehöllo stekellarv i ett mer eller mindre framskridet stadium. 



4. Flera Bembex-honov sågos 3 - hemföra proviant till sina celler. Stekeln slog 

 därvid ned på den uppkastade sand, som angaf hålans plats. Om ej flugan var ovan- 

 ligt stor, kunde därvid ingenting af densamma ses uppifrån, enär den helt och hållet 

 bortskymdes af stekelns breda kropp. Att stekeln bar någonting, kunde däremot upp- 

 ifrån ses därpå, att han ej stödde på mellanbenen, som höllos hopslagna öfver bröstet. 

 Från sidan kunde man också se den burna flugan, som bars bröst mot bröst, omfattad 

 af mellanbenen bakom hufvudet, som var vändt framåt. Detta är samma metod som 

 crabroninerna använda vid transporten af sina flugor, medan Mellinus åter med kä- 

 karna håller fast i snabeln på sina flugor och Oxybelus bär sina flugor uppspetsade på 

 gadden. 



Utan att lägga flugan ifrån sig började stekeln gräfva bort sanden ur hålans in- 

 gång. Vid gräfningen stöder han således blott på bortre och främre benparen, medan 

 han samtidigt gräfver med det senare. Sättet att gräfva med samma benpar, som skall 

 stöda kroppens framända, är så mycket obekvämare, som stekeln ej likt en hund under 

 dylika omständigheter krafsar omväxlande med vänstra och högra benet, utan med 

 båda på en gång rakar åt sig sanden. För hvarje nytt tag med sina gräfredskap håller 

 stekeln därför på att falla framstupa. 



Ferton's uppgift, att flugan skulle bäras med frambenen och att gräfningen skulle 

 utföras med de bakre benparen, är oriktig. Ingen stekel använder de två bakre ben- 



1 1903, sid. 112; 1909, sid. 163. 



