36 G. ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN OCH INSTINKTER INOM POMPILIDAE OCH SPHEG1DAE. 



paren till gräfning. Sedan jag i bref framhållit min af vikande iakttagelse för Ferton, har 

 han omedelbart gifvit mig rätt efter att i Algeriet, där han för tillället vistades, ha 

 underkastat förhållandena hos där boende .Bera&e.r-arter en förnyad pröfning. 



Att stekeln, under det han öppnar sin stängda håla, samtidigt fasthåller flugan 

 och ej lägger henne ifrån sig, är en vana, från hvilken jag i mycket talrika iakttagna fall 

 aldrig sett något undantag. Att Bem.bex-artema, såväl rostrata som andra, sålunda 

 skulle, enligt samstämmande uppgifter af iakttagarna, i både norra och södra Frank- 

 rike samt i Nordafrika visa samma vana som i Sverige, men däremot i det mellanlig- 

 gande Danmark enligt Wesenberg-Lund visa den afvikande vanan att under gräf- 

 ningen lägga flugan ifrån sig, förefaller väl föga sannolikt. Visserligen uppger Peckham, 

 att den amerikanska Bembex spinolae stundom skulle gå tillväga på detta sätt, om gån- 

 gen är till stor utsträckning sandfylld, men det gäller här en annan art, och därtill tycks 

 det vara Peckham' s mening, att denna metod mera undantagsvis skulle komma till an- 

 vändning. Samma är förhållandet med några af Bouvier (sid. 50) iakttagna tvifvel- 

 aktiga fall hos B. rostrata. 



5. Med en pincett frånrycktes en på marken sittande stekel sin fluga, som lades 

 framför ingången, sedan det konstaterats, att dess thorax ej visade sig på något sätt 

 skadad. Stekeln, som flugit bort, återkom snart, grep flugan med benen och gjorde 

 med henne en kortare flyktsväng, under hvilken han sågs kröka sin abdomen framåt, 

 tydligen för att sticka flugan ännu en gång, på samma sätt som steklarna i allmänhet 

 behandla ett byte, som de misstänka för att ha förflyttat sig. Då stekeln strax efter- 

 åt slog ned på marken framför hålan, bar han flugan som förut med mellanbenen. 



6. Sedan en större tabanid och en syrphid infångats lef vande i flaskor, hvälfdes 

 dessa öfver ingången till Bembex-hklor, i hvilka stekeln nyss setts gå in, vare sig för att 

 inbära en fluga eller blott för att inspektera sin cell. I intet fall ville Bembex taga någon 

 befattning med den i flaskan inspärrade flugan, utan surrade blott omkring i sitt fän- 

 gelse. Förmodligen var det väl det trånga utrymmet som var orsaken härtill, enär det 

 hindrade stekeln att enligt sin vana paralysera i flykten. 



7. Upprepade gånger gjordes 7 / 7 försöket att, medan Bembex höll på att öppna 

 sin håla, med en pincett gripa tag i vingen af den burna flugan och rycka den ifrån ste- 

 keln. Alla de individer, med hvilka detta försök gjordes, återkommo snart, sedan den 

 första förskräckelsen lagt sig, ryckte till sig flugan, gjorde en flyktsväng under krök- 

 ning af abdomen och återkommo med flugan buren i vanlig ställning (jfr n:o 5). 



8. Samma försök upprepades, med den skillnaden att flugan (en Lucilia) fast- 

 hölls, då Bembex ville återtaga den. Han krökte då abdomens spets starkt mot flugan 

 under stickande rörelse. Då flugan släpptes, flög stekeln bort, fortfarande med krökt 

 abdomen, och återvände därpå för att söka tillfälle att bära in sitt byte. 



9. En annan Bembex, som bar hem en syrphid, frånrycktes denna, som sedan 

 med pincetten starkt fasthölls vid ena vingen. Bembex försökte först i flykten rycka 

 den med sig, i det han grep den med de 2 bakre benparen, men då detta misslyckades, 

 tog han äfven frambenen till hjälp, krökte fram abdomens spets mot undersidan af flu- 

 gans thorax och stack alldeleles tydligt med gadden. Dessa fakta tala till förmån för 

 Ferton's och Bouvier's åsikt, att paralysering äger rum med gadden, men motsäga 



