KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. HAND 47. \:o 10. 30 



bredaste stället af sin kropp skulle tillöka sitt omfång med en fluga. Lepbletieb bar 

 iakttagit detsamma, och Peckiiam omtalar samma vana hos I'» mbi x .sjti Hol<i< . 



16. Vid den förstnämnda boplatsen sågs 10 / 7 en Bembex bära in i sin bala en stor 

 Volucella pellucens. Detta inträffade kl. 1 1, ig, och jagslog mig ner bredvid denna hå- 

 la för att öfvervaka samma stekels följande åtgärder. Kran nämnda tidpunkt och till 

 kl. 2,6, således under 2 timmar och 51 minuter, hade stekeln inför mina ögon inburit 

 10 dipterer, de flesta syrphider, men äfven muscider och en tachinid. Hos åtminstone b 

 af dessa 10 konstaterades lifstecken. På ingen sågs thorax vara skadad. 



Med 8 af de hemburna flugorna gjordes det försök, att de frånrycktes stekeln. 

 medan han höll på med att gräfva bort sanden ur hålans ingång. Om flugan efter ste- 

 kelns återkomst från sin flyktsväng ej hölls framför honom, fortsatte han att gräfva 

 sig ner, kom åter upp efter ungefär % minut och började åter stänga efter sitt i dessa 

 fall naturligtvis skäligen ändamålslösa besök i boet. Hölls flugan dä eller redan förut 

 framför honom, sökte han först rycka den med sig i flykten, i det han hakade fast de 

 bakre benparen vid flugan. Lyckades han icke däri, grep han med benen fastare tag, 

 krökte in sin abdomen under flugan och stack henne alldeles uppenbart i struptrakten. 

 Detta kunde mer eller mindre tydligt ses i alla 8 fallen. Då flugan sedan släpptes, gjorde 

 stekeln med henne en flyktsväng på 4 — 6 meters längd, lågt öfver marken och med en 

 guppande flykt, möjligen orsakad af abdomens samtidiga kr ökning. Vid återkomsten 

 intog alltid flugan den förut beskrifna ställningen, fasthållen med mellanbenen och 

 tryckt intill stekelns bröst, och på detta sätt bars hon alltid in, utan att stekeln lade 

 henne ifrån sig. 



Tiden, som förflöt mellan infångandet af de särskilda flugorna, växlade mellan 

 2 och 12 minuter. Då kl. 2,o den sista flugan inbars, stängde stekeln sin håla mycket 

 omsorgsfullare än förut. Medan han eljes tämligen vårdslöst krafsade in sand i hålans 

 ingång och på detta arbete använde högst 1 minut, nedlade han nu under 18 minuter 

 så mycken möda på stängningen, att det kunde misstänkas, att den var definitiv, och 

 att denna håla ej vidare skulle öppnas. I stället för att blott uppifrån krafsa in sand 

 i hålans mynning, drog han sig med ett sandfång mellan frambenen baklänges ned däri 

 så djupt, att han ej längre kunde ses, och då detta upprepades många gånger, var det 

 tydligt, att gången på en längre sträcka fylldes med sand. Sedermera kom ordningen 

 till den vanliga sandkrafsningen ofvan markens yta, hvarvid stekeln, hvilken som van- 

 ligt kastade sanden bakom sig, alltemellanåt vände sig om och med trippande tvär- 

 steg, än åt höger, än åt vänster, såsom beskrifvits under n:o 1, förvissade sig, om stäng- 

 ningen var tillfredsställande, eller om ännu någon liten öppning förrådde hålans läge. 



Ett slags rudimentär yttring af den hos en mängd sphegider förekommande vanan 

 att packa sanden med abdomens spets kunde under stängningens senare del iakttagas. 

 Såsom jag redan förut framhållit, 1 äro de sphegider, som visa denna vana utpräglad, 

 utrustade med pygidialfält. Fastän nu Bembex rostrata ej har något sådant, är det andra 

 arter af släktet, som äro försedda därmed, och det skulle vara af intresse att få tillfälle 

 att undersöka, om ej den nämnda svaga antydningen till försök att packa med abdo- 

 mens spets blifvit en inrotad vana hos de med pygidialfält utrustade arterna. Bembex 



1 1910, sid. 60. 



