42 G. ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN OCH TNSTINKTER INOM POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



söka flugans tillstånd. Alla nio flugorna visade lifstecken, vanligen tydligare i mån 

 af deras storlek. Ingen visade sig ha skadad thorax. 



De enligt Fabre's och Wesenberg-Lund's beskrifningar mycket tydliga spåren 

 af våldsam behandling, för hvilken de af Bembex infångade flugorna skulle varit utsatta, 

 ha ej kunnat märkas af några andra författare. De af mig iakttagna ha hvarken haft 

 tillrufsad päls eller omvridet hufvud, såsom Fabre beskrifver. Men jag vill erinra 

 om, huru ytterligt lättrörligt en flugas hufvud är och huru lätt det genom en ringa på- 

 verkan blir omvridet, samt att en sådan omvridning väl skulle kunna uppstå vid för- 

 söket att rycka flugan från stekeln, h varför det tillstånd, i h vilket Fabre fann de flu- 

 gor, som han fråntog Bembex, ingalunda med visshet kan betraktas som stekelns af- 

 siktliga verk. Sådana spår af våldsam medfärd, som, enligt Wesenberg-Lund, flu- 

 gorna skulle visa i krossad thorax och djupa sår af stekelns mandibler, borde, tycks 

 det, vara tillräckligt otvetydiga för att kunna uppdagas af vana iakttagare, särskildt 

 om de, såsom här är fallet, blifvit kraftigt varskodda om dylika märkens tillvaro. Skall 

 man häraf sluta, att Bembex i Danmark behandlar sina offer på ett brutalare sätt än i 

 andra länder? Under n:o 28 omtalas en fluga, som vid ingången till hålan slet sig lös 

 från Bembex och flög sin väg. Detta skulle ju varit omöjligt, om dess thorax varit kros- 

 sad eller dess flygmuskulatur skadad af de påstådda djupa betten. 



Vid stekelns återkomst brukade jag framräcka flugan, fasthållen vid ena vingen, 

 framför hans hufvud. I annat fall brydde han sig ej om henne, och det är tvifvelaktigt, 

 om han ens märkte henne, upptagen som han var af sin drift att gräfva sig ner, äfven 

 utan någon fluga att öka foderförrådet med. Som förut omtalats (n:o 16), sökte han 

 först i flykten rycka den med sig med tillhjälp af de 2 bakre benparen, men då detta ej 

 lyckades, plägade han taga f rambenen till hjälp, medan han samtidigt krökte fram sin 

 abdomen och stack flugan i halstrakten, såsom det tydligt kunde ses under lupen. Då 

 flugan därefter släpptes, brukade stekeln med henne göra en kortare flyktsväng, innan 

 han bar ned henne i hålan. En liten muscid sökte ej stekeln bortföra i flykten, utan 

 grep den med käkarna och stack den ej. I stället gick han bort och lade den på den 

 ur hålan uppgräfda sanden. Därefter gräfde han sig ner, kom om en stund upp för att 

 stänga samt flög sedan bort, utan att bry sig om flugan. En grön Lucilia återtogs vis- 

 serligen på vanligt sätt och bars i en guppande flyktsväng, men kastades därvid bort, 

 hvarefter stekeln återkom för att gräfva sig ner, åter visa sig om en stund och därefter 

 stänga i vanlig ordning. Denna ringaktning för de små musciderna stod i bjärt motsats 

 li!l stekelns behandling af en stor syrphid, med hvilken samma försök gjordes. Detta 

 byte ville stekeln alls ej släppa, utan hängde fast därvid och stack det i halstrakten 

 ifrigare än vanligt. Äfven en helt liten syrphid värderades mer än musciderna, ty fast- 

 än stekeln, då den framräcktes, redan delvis åter stängt, återtog han den, öppnade 

 åter sin håla och bar in bytet. 



20. En liten lustig episod i samband med sistnämnda, under n:o 18 och 19 omta- 

 lade Bembex förtjänar att omnämnas. Bredvid ingången till denna stekels håla bör- 

 jade en annan Bembex gräfva sig ett nytt bo på blott 7 cm:s afstånd från den förres. 

 Redan hade arbetet fortskridit så långt, att stekeln trängt ned till något mer än sin egen 

 kroppslängd under markens yta, då grannen, som just hemfört en fluga, vid stängningen 



