KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR, BAND 47. No 10. C. 



af sin håla som vanligt skulle från alla sidor kasta sand öfver dess ingång. Han råka- 

 de därvid också vända bakkroppen mot den andres hala och kastade därvid sanden 

 bakom sig så långt, att en rätt ansenlig del föll ner öfver ryggen på den gräfvande ste- 

 keln och naturligtvis i någon mån motverkade dennes arbete. Denne greps då af för- 

 bittring, ätt döma däraf, att han sprang fram och bet grannen i spetsen af bakkroppen, 

 hvaraf ju tydligt framgår, att han insåg orsakssammanhanget. Båda steklarna tu in- 

 lade nu om i luften några ögonblick för att sedan återvända till sina arbeten. Alen inom 

 kort stördes grannsämjan åter af samma anledning, och den förorättade bestraffade 

 sin vårdslösa granne på samma sätt. Dock hade denne just i detsamma afslutat sin 

 stängning, och efter sammandrabbningen i luften begaf han sig på ny flugjakt. 



21. Bland åtskilliga försök som l5 / 7 gjordes att förmå Bembex att inför mina ögon 

 ånyo sticka sin hemförda fluga, utföllo de flesta på samma sätt, som beskrifvits under 

 n:o 16 och 19. Ett med af vikande resultat förtjänar dock att nämnas. Från en stekel 

 togs en syrphid, som strax åter framräcktes. Stekeln återtog den, gjorde det vanliga 

 guppande flyktslaget och satte sig därunder för några ögonblick på marken ett par me- 

 ter från sin håla. När han åter lyfte till flykt, lät han flugan ligga på marken, fördju- 

 pade sig sedan i sin håla, kom strax därefter åter upp för att stänga och flög bort, utan 

 att bry sig om flugan. 



22. En Bembex sågs 15 / 7 inspektera sin håla, d. v. s. han öppnade den och gick 

 ned däri utan att medföra något byte. Då jag ånyo ville se, i hvilket skick ett bo befann 

 sig, som på detta sätt inspekterades, uppgräfdes hålan, medan stekeln ännu var kvar 

 däri. Cellen innehöll stekelns nära 10 mm långa larv, ännu fästad i äggets ursprung- 

 liga ställning (jfr n:o 2) på den först inlagda flugan. Som vanligt var denna igenkänn- 

 lig på sin på ena sidan utspända vinge, med det omvridna mellanbenet utsträckt där- 

 under. Dessutom funnos 4 andra flugor, af h vilka, märkvärdigt nog, en var preparerad 

 på samma sätt som den förstnämnda, larven uppbärande, i fråga om vingens och mellan- 

 benets ställning. Märkligt var också, att den fluga, på hvilken larven var fästad, ej 

 blifvit angripen af denna, hvilket däremot var fallet med ett par af de andra flugorna. 

 Detta tyckes antyda, att dessa flugor redan funnits inlagda vid äggets kläckning och 

 redan då funnits inom räckhåll för larven (jfr n:o 2). Alla flugorna voro tämligen små, 

 liksom i alla celler med helt unga larver. 



23. Sedan innehållet i den under n:o 22 omtalade cellen åter blifvit lagdt på sin 

 plats, drog jag mig något tillbaka, för att stekeln åter skulle våga sig fram. Han begaf 

 sig genast till den punkt, där ingången förut hade varit, och fastän hela gången ända 

 ner till larvkammaren låg blottlagd, envisades stekeln, såsom jag äfven iakttagit i andra 

 dylika fall, att blott gräfva vid ingången och snart sagdt i ändlöshet upprepa sina för- 

 sök att från denna punkt komma ner i marken, men utan att följa gången nedåt, då den 

 ju numera saknade tak. Det var tydligt, att stekeln i omgif ningen hade några ögon- 

 märken för att så noggrant kunna bestämma den numera förstörda ingångens ursprung- 

 liga läge. (Jfr n:o 24. ) 



24. Bembex känner ej igen sin egen larv eller bryr sig åtminstone ej om den, 

 ifall den lägges vid ingången till den upjjgräfda hålan. Intressant var det vid ett sådant 

 tillfälle att iakttaga stekelns tillvägagående, då taket till såväl hela gången som till 



