44 G. ADLEKZ. LKFXADSFÖRHÅLLANDEN OCH INSTINKTER INOM POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



larvkammaren borttagits, under det golfvet däremot i hela sin utsträckning fanns kvar. 

 Samvetsgrant började stekeln vid själfva ingången och följde under krafsande rörelser 

 med frambenen gången några cm nedåt. Men då han helt snart fann, att han på detta 

 sätt ej kom ned under markens yta, trodde han sig vara på villospår, gjorde vanligen 

 en kort flyktsvän g och slog ner några cm framför ingången, där han med trippande sido- 

 steg åt höger och vänster besiktigade de närmaste föremålen för att öfvertyga sig om 

 att platsen var den riktiga. Sedan denna undersökning utfallit efter önskan, återtog 

 han åter och åter sina resultatlösa försök att komma under markens yta genom att 

 följa gången några cm. 



Då hans larv lades vid själfva ingången, fäste han intet annat afseende vid honom, 

 än att han försökte undvika honom såsom ett hinder. Men blott sällan sågs han med 

 frambenen krafsa bort larven på samma gång som sanden. Alltför möjligt är emellertid, 

 att upprepade försök skulle visat, att en del individer känna igen sina larver, såsom 

 jag funnit 1 vara förhållandet hos Ammophila campestris. 



25. Talrika gånger, minst 10 — 12, bevittnades 17 / 7 tillvägagåendet, när Bem- 

 bex sticker ånyo sin med pincetten vid ena vingen fasthållna fluga. Med lupen kunde 

 tydligt ses, huru stekeln med gadden mattade efter flugans strupe, i ett par fall kanske 

 omedelbart därbakom, d. v. s. efter bröstets framkant. Abdomens böjlighet synes 

 därför ej vara i någon afsevärd mån mindre hos Bembex än hos flertalet sphegider, hvil- 

 kas förmåga att paralysera aldrig blifvit bestridd. 



26. Samma försök upprepades 2, / 7 med flera i?em&eaMndivider, som hemfört 

 flugor till sitt bo. Alla stucko, under det jag betraktade dem med lupen, på samma 

 sätt som namnes under n:o 25, d. v. s. dels i själfva halsen, dels i bröstets främsta del. 

 Att paralysering med gadden äger rum hos Bembex rostrata, måste därför anses vara all- 

 deles otvifvelaktigt. För att konstatera detta behöfver man blott ha goda ögon och ha 

 vana att använda dem. 



27. Samtidigt med de under n:o 25 och 26 omtalade försöken bekräftades i hvarje 

 särskildt fall förut ernådda erfarenheter i afseende på stekelns sätt att bära sitt byte 

 med mellanbenen och att fortfarande fasthålla det på samma sätt, medan han gräfver 

 bort sanden ur ingången, h var jämte undersökningen af flugornas thorax och förekom- 

 sten af lifstecken lämnade samma resultat som förut. Detta senare innebär, att lifs- 

 tecken voro vanliga, synnerligast hos större flugor, hvilkas motståndskraft mot stekelns 

 paralyseringsåtgärder ju också kan väntas vara större. 



28. En Bembex sågs y„ slå ner framför den sandfyllda ingången till sin håla med 

 en ovanligt stor börda, hvilken såg ut som en rödgul humla, men utan tvifvel var 

 en stor Volucella bombylans, af hvilken art jag träffat några exemplar inlagda i Bembex- 

 cellerna. Jag ämnade just med pincetten fråntaga Bembex rofvet, då den stora flugan 

 plötsligt själf slet sig lös och sköt pilsnabbt rätt upp i luften, dit Bembex ögonblickligen 

 lika snabbt flög efter. Det hela kom så oväntadt och försiggick så hastigt, att båda 

 försvunnit ur synhåll, då jag hunnit vända ögonen i den riktning de tagit. Stekeln måt- 

 te emellertid ej lyckats för andra gången bemäktiga sig sitt flyende rof, ty fastän jag 

 dröjde länge på platsen, återkom han ej. Knappast kan ett tydligare bevis framläggas 



1 1903, Bid. 119, u:o il; 1909, sid. 169, n:o 9. sid. 171, n:o 11. 



