46 G. ADLERZ. LEFNADSFÖRHÅLLANDEN OCH INSTINKTER INOM POMP1LIDAE OCH SPHEGIDAE. 



så däremot är fallet hos en annan stekel, som då och då inlägger nytt foder till sin väx- 

 ande larv, nämligen Ammophila campestris, har jag förut påvisat. 1 Men hos denna 

 stekel är arbetet med gräfningen af h varje håla helt kortvarigt. Möjligt förefaller det 

 emellertid, att Bembex använder den fritid, som flugjakten lämnar honom öfrig, till 

 gräfning af nya hålor. Detta öfverensstämmer väl med livad jag på annan plats sökt 

 göra sannolikt, nämligen att Bembex ej dagligen inlägger nytt foder till sin larv, utan 

 i stället med vissa mellantider på en gång ett för flera dagar afsedt foderförråd. För 

 att med full visshet kunna afgöra denna fråga vore det emellertid nödvändigt att an- 

 ordna ett öfvervakande genom flera hvarandra aflösande iakttagare. (Jfr n:o 34. ) 



Afven i redan färdiga och provianterade hålor ses Bembex ibland, af anledningar, 

 som jag ännu ej kan inse, hålla sig länge instängd. En håla, i hvilken jag 2, / 7 sett en 

 Bembex gå in, fylldes strax därefter nedifrån i sin yttre del med af stekeln uppgräfd 

 sand. Då jag ville kontrollera, huru länge stekeln skulle stanna inne, emedan jag trodde 

 att det gällde nygräfning af hålan, lades korsade barr öfver ingången. Ännu - 7 7 

 kl. 6,30 e. m. hade stekeln ej kommit ut. Då hålan undersöktes, befanns stekeln sittande 

 i gången utanför sin cell, som var afspärrad med ett sandlager af ett par cm:s tjock- 

 lek. I cellen fanns blott en enda fluga, en Lucilia, som bar stekelns ägg i vanlig ställ- 

 ning och föröfrigt var preparerad på det i n:o 2 och 22 omtalade sättet. Möjligt är, att 

 stekeln medförde flugan, just då jag såg honom gå in, och att han stannat kvar efter 

 att ha fäst sitt ägg på henne. Det såg i detta fall nästan ut, som om stekeln haft för af- 

 sikt att afbida äggets kläckning (jfr n:o 2 och 22). I betraktande af den långa tid, 

 som stekeln dröjde kvar i boet, kan hans besök där ej betecknas som inspektion. 



Att följa Be?nbex-gången i den lösa sanden, som här och där genomväfves af rot- 

 stockar och rötter af Carex arenaria, är icke alltid så lätt, synnerligast som gångens 

 både längd och riktning i olika bon visar en ganska nyckfull växling. De plötsliga, skarpa 

 böjningarna på en del Bembex-gkngar torde väl dock ha sin orsak i mötande hinder, 

 som måste undvikas. Längden af gången torde väl i allmänhet vara 18 — 20 cm, och 

 larvkammaren befinner sig tämligen konstant på ett djup af 7 — 8 cm under markytan. 

 .Men jag finner i en del Bembex-bon en egendomlig omständighet, som jag ej kan tyda, 

 och som behöfver ytterligare utredning, nämligen att gången stundom fortsätter till 

 ett djup af 10 — 12 cm under markens yta, medan larvkammaren anträffades redan 

 vid en nivå af 7 — 8 cm. I detta fall är larvkammaren således ej ändställd, utan är ett 

 sidorum till gången, med hvilken den står i samband genom en kort, sandfylld sidogång. 

 I den nedersta delen af hufvudgången, som ej visar någon utvidgning, träffar man ofta 

 stekeln själf sittande under den starkaste solhettan. Möjligt är också att han där till- 

 bringar natten och ruskiga dagar. I denna del af boet är naturligtvis temperaturväx- 

 lingen minst. Bembex, liksom andra gräfsteklar, tycks bli maktlös af alltför stark sol- 

 hetta. Under de mycket heta dagarna i slutet af juli och början af augusti 1911 sågos 

 inga steklar till vid Bembex-kolomen midt på dagen, men flera honor träffades nederst 

 i de hålor, som jag då uppgräfde. I en gång träffades en hane 12 cm under markens 

 yta kl. 2 e. m. (Jfr »Lefnadsförh. och Instinkter» 1910, sid. 29.) 



1 1909, sid. 174. 



