52 G. ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN OCH INSTINKTER INOM POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



som Musca domestica och Eristalis tenax. Däremot tror han, att det blott behöfs 1- — 2 

 dussin tabanider, sådana han i Frankrike sett infångas af Bembex rostrata. 



Beräkningar öfver rofvens antal äro alltid mycket vanskliga, då rof af så växlande 

 storlek ifrågakomma som hos Bembex rostrata här i Sverige. Dock tror jag mig i min 

 statistik öfver innehållet i Mellinus-cellen 1 ha ett stöd för åsikten, att ett 30-tal medel- 

 stora dipterer borde vara tillräckliga för Bembex-laiven. Enligt mina beräkningar, 

 som i dessa fall ej äro approximativa, utan grunda sig på noggranna undersökningar 

 af en mängd Mellinus-ceWer, inläggas i hvarje sådan cell i medeltal ungefär 6 (något 

 mer) medelstora flugor såsom ett för larvens hela uppväxttid afsedt förråd. Några 

 jämförande mätningar af dimensionerna hos en Bembex och en Mellinus tyckas gifva 

 vid handen, att man kan anse volymen af den senare stekeln vara ungefär l / 7 af den förra. 

 Under förutsättning att bådas larver finge lika stora flugor, borde således en Bembex- 

 portion vara 7 gånger så stor som en Mellinus-^ortion, d. v. s. j5em&ea>larven kunde 

 göra anspråk på 42 stycken. Men då åtskilliga af de flugor, som ingå bland Bembex- 

 fodret, äro ansenligt större än de som ifrågakomma för Mellinus, bör antalet i samma 

 mån sänkas och torde då stanna vid ett 30-tal. 



35. På grund af hvad som anförts i det föregående torde hufvuddragen af lef- 

 nadsvanorna hos Bembex rostrata kunna sammanställas på följande sätt. 



a) Bembex väljer soliga, för vinden skyddade boplatser med sandig, men ej all- 

 deles vegetationsfri mark. Dess flygtid börjar i slutet af juni och fortgår under juli 

 och augusti, samt sannolikt så länge den varmare årstiden räcker. 



b) Till hålornas gräfning åtgå flera dagar, och stekeln stannar därvid ofta mer 

 än ett dygn utan afbrott under markens yta, alldeles oafsedt väderlekens beskaffenhet. 

 Vid gräfningen håller Bembex sina starkt cilierade framtarser inåtböjda, så att deras 

 ändleder nästan beröra h varandra, och rakar med samtidiga (ej växel visa) rörelser 

 af båda frambenen på en gång sanden i kraftiga skurar bakåt mellan de bortre benparen. 

 Äfven hanarna äro väl utrustade för gräfning och gräfva för att bereda sig nattkvarter. 



c) Bembex jagar dipterer af växlande familjer, vanligast syrphider, muscider, 

 anthomyider, tachinider och tabanider. Stekeln slår ner på det stillastående rofvet, 

 men paralyserar det i flykten med gadden. Stynget bibringas offret i halsen eller omedel- 

 bart därbakom. De paralyserade diptererna visa ofta i början lifstecken genom smärre 

 rörelser, synnerligast af mundelarna, och tydligare i mån af rofvens storlek. Några 

 tecken till våldsam behandling af rofven med käkarna kunna ej skönjas. 



d) Bembex hembär sitt rof bröst mot bröst, fasthållet med mellanbenen, som 

 hållas hopslagna öfver flugan bakom hennes fram åt vända hufvud. Hans metod att bä- 

 ra rofvet är densamma, som användes af de flugfångande Crabro-arterna. 



e) Då stekeln öppnar den med lös sand tillstängda ingången till sin håla, fast- 

 håller han fortfarande rofvet på samma sätt och stöder sålunda blott på främsta och 

 bortersta benparen, medan han samtidigt gräfver med det förstnämnda på förut beskrif- 

 vet sätt. Just då han håller på att försvinna i gången, öfverflyttar han rofvet till bak- 

 benen, hvarvid en liten del af den förut bortskymda flugan för ett ögonblick blir syn- 

 lig bakom stekelns kropp. Af detta ögonblick begagnar sig hans parasit Miltogramma. 



1 1903, sid. 64. 



