KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. HAND 47. \ o 10. ,7 



D. medius anlägga flera celler utmed en gemensam hufvudgång, förmodar jag, at1 ii 

 också är fallet med tristis. 



2. På många andra platser träffades sedermera bon af Liknande beskaffenhet, 

 d. v. s. i sandbrinkar, där Astata stigma urhålkat gångar. Däremot såg jag ej D. In k 

 gräfva hålor i horisontell mark, såsom dess större släkting D. medias har för sed. 



3. I väggen af en gammal stenlada vid Ryd i Glömminge träffades åtskilliga indi- 

 vider af denna art boende. De begagnade sig af de gångar som C olletes davesiana något 

 föregående år gräft i den lerhaltiga sand, hvarmed stenarnas mellanrum voro fyllda, 

 men, såsom det kunde ses af den utanför ingången utkastade sanden, de hade äfven här 

 i väggen af de för deras ändamål alltför vida Co^etes-gångarna gräft sina egna, mindre 

 gångar. 



Diodontus in in ut us Fabr. 



Om denna art uppger Borries, 1 att den blott anträffas på sand och besöker med 

 bladlöss besatta örtartade växter. 



Själf har jag funnit den på en sandås utanför Norrköping samt på Öland på samma 

 lokalitet som förutnämnda D. tristis, med hvilken den förekom blandad, men icke på 

 långt när så talrik, från början af juli. Den kom flygande med små bladlöss och kröp 

 med dem in i gångar i de små lodräta brinkarna. I öfverensstämmelse med stekelns 

 oansenliga storlek voro gångarna mycket smala. Stundom öppnade de sig på brinkens 

 yta, i hvilket fall de voro helt och hållet gräfda af denna stekel; ej sällan åter öppnade 

 de sig ett stycke in i gamla af Astata stigma bebodda och säkert ursprungligen af denna 

 stekel gräfda gångar. 



De bladlöss, som setts hemföras af denna stekel, ha varit bevingade. De ha ej 

 röjt några lifstecken. 



Rhopalum clayipes L. 



Om denna arts bobyggnad och kokongspinning lämnas meddelanden af Ver- 

 hoeff, 2 som uppger, att denna stekel till foder åt sina larver insamlar muscider. I boens 

 anordning i ihåliga stjälkar och fina, märgfyllda grenar kan skönjas en öfvergång mellan 

 serie-anordning af cellerna till förgrenad gång. Kokongen är hvad han kallar »Ein- 

 schlusscocon », d. v. s. mellan cellväggen och kokongen finnes ett mellanrum, och i ko- 

 kongväf nåden äro inneslutna delar af omgifvande cellvägg. 



Borries 3 uppger, att arterna af släktet Rhopalum bebo björnbärs- och hallonstam- 

 mar samt andra med märg utrustade växtstjälkar, dock sällan upprätta, utan helst 

 gamla, på marken liggande. Cellerna ligga i rad och åtskiljas af märgsmulor; dock har 

 han funnit bon af Rh. tibiale i tjockare hallonstammar, där utrymmet tillät anläggningen 



1 1897. 



2 1891, sid. 53; 1892, sid. 724. 



3 1897. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 47. N:o 10. 8 



