G. ADLERZ, LEVNADSFÖRHÅLLANDEN OCH INSTINKTER INOM POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



af sidoceller utmed en hufvudgång. Boet af Rh. clavipes har han funnit i en torr, afbru- 

 ten askgren, där cellerna lågo i rad i märgen, men han omnämner äfven fyndet af denna 

 arts bon i Cynips-galläpplen. Medan hän funnit Rh. tibiale samla myggor, utgjordes 

 däremot foderresterna i det nämnda clavipes-hoet af en Psocus-art. 



Enligt Nielsen 1 skulle uppgiften om psocider såsom foder hos denna art ha bekräf- 

 tats af Wesenberg-Ltjnd. Själf har Nielsen i denna arts bon funnit små myggor af 

 mycetophilernas och cecidomyinernas grupper. Han afbildar och beskrifver också 

 olika slags bon från de enklaste, i ihåliga stjälkar eller i smala kvistar af ask och fläder, 

 där cellerna äro radvis anordnade med skiljeväggar af från väggarna lösskrapade smu- 

 lor, till de mera komplicerade, efter förgreningssystemet anlagda, i märgen af tjockare 

 grenar. Bouwman har i Holland funnit denna arts bon i vassrör. Fodret i cellerna 

 utgjordes af Psocus bifasciatus. Till jämförelse kan nämnas, att den amerikanska Rh. 

 rubrocinctum af Peckham 2 befunnits anlägga sina bon i hallonstammar, medan Rh. pe- 

 dicellatum bebodde små hål i en gammal stubbe. Båda arterna insamlade myggor som 

 foder. 



Till hvad som är kändt om släktet har jag knappast något nytt att tillägga ur egen 

 erfarenhet, enär min bekantskap med detsamma är af mycket flyktig beskaffenhet. 

 Blott en enda gång, w / 7 , har jag på Öland haft tillfälle att iakttaga en Rhopalum clavipes, 

 som med någon liten börda mellan benen sökande flög utefter kanten af ett mycket 

 gammalt halmtak. I ett af stråen kröp stekeln in. Då jag var alltför ifrig att ej låta 

 honom undkomma, råkade jag vid halmståets framdragande skada både stekeln själf 

 och isynnerhet hans rof, som utgjordes af en mycket liten, gulaktig mygga. Något 

 annat träffades ej i halmstrået, men möjligt är, att det murkna strået blifvit afslitet, 

 och att cellen funnits i dess kvarsittande del. Förgäfves återsökte jag arten såväl på 

 samma som på andra, liknande platser. 



Entomognatlius brevis v. d. Lind. 



Den enda uppgift jag funnit i litteraturen om denna arts lefnadssätt är Borries' 

 meddelande, att den träffas på sand och sandiga vägar i juli och augusti. Såsom jag 

 förut framhållit, kan man af formen på pygidialfältet hos denna art sluta sig till att han 

 gräfver sitt bo i marken. 



1. Den första gången jag anträffade Entomognathus var vid Ekerum på Öland, 22 / 7 , 

 men fyndet gaf ej någon antydan om hans lefnadssätt, ty han träffades blott på floc- 

 karna af Laser pitium, och jag sökte förgäfves någon boplats i närheten. 



2. Något mera upplysande blef ett fynd -y 7 vid Stensö, söder om Kalmar. Där 

 sågos flera honor af Entomognathus med crabroniners vanliga pendlande flykt sökande 

 flyga utefter den branta väggen af ett i grusblandad jordmån gräfdt dike. Några sågos 

 intränga i små gångar med mycket trånga öppningar, möjligen tillhörande Diodontus 

 minutus, som bodde på samma plats. Dock stannade de där så få ögonblick, att det ej 



' 1900, sid. 265. 

 2 1905, sid. 74. 



