KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 47. MO 10. 59 



kunde misstänkas, att de tagit någon af dessa gångar i besittning. Samma var för- 

 hållandet vid en annan fyndplats i samma trakt, nämligen de branta väggarna af ett 

 grustag. Emellertid framgår, att Entomognathus hör till de steklar, som förlägga ingån- 

 garna till sina hålor i nära vertikala ytor eller brinkar, pu samma -ätt som Hoploordbro 

 IV-maculatus. 



3. % hade jag ett nytt tillfälle att besöka samma plats och fann älven da flera 

 Entomognathu s-individer krypa in i mycket små ingångar till sina hålor. En af dem 

 fångades med bördan af en liten jordloppa, som fasthölls med mellanbenen och trycktes 

 mot stekelns bröst. Förgäfves söktes däremot stekelns cell i den med groft grus och 

 stenar blandade sanden, sedan gången följts ett tiotal cm från brinkens yta. Som jag 

 befann mig på resande fot, tillät tidens knapphet ej den erforderliga noggrannheten 

 vid framgräfningen, nödvändig isynnerhet i sådan jordmån, där inblandade större stenar 

 föranleda så plötsliga och tvära böjningar af gången, att den ej på vanligt sätt låter 

 sig sonderas. 



4. En ny koloni af Entomognathus, boende rätt långt från de förutnämnda, träf- 

 fades 13 / 8 vid Stensö. Liksom de förut anträffade var den fåtalig. Hålorna voro äfven 

 här gräfda i en liten sandbrink, i detta fall belägen i en sluttande vägsida. Som förut 

 framhållits, voro ingångarna mycket små. Flera steklar sågos komma flygande med 

 sitt rof fasthållet med mellanbenen för att efter några ögonblicks pendlande flykt fram- 

 för ingången fördjupa sig däri. Af samma skäl, som meddelas under n:o 3, kunde jag ej 

 heller denna gång gräfva fram några celler. Däremot lyckades det mig infånga en ste- 

 kel med hans rof i det ögonblick, då han höll på att krj^pa in i gången. Rofvet var i 

 detta, liksom i förra fallet, en liten jordloppa, rödbrun till färgen. Då sålunda samma 

 slags rof anträffats i rätt långt från hvarandra skilda kolonier, kan det ej anses vara en 

 tillfällighet eller en lokal vana, utan haiticider torde kunna anses som denna stekels 

 regelmässiga byten. Därmed har det ringa kända antalet skalbaggfångande rofsteklar 

 fått en tillökning, och särskildt har därmed crabroninernas mångfrestande grupp blifvit 

 känd för en ny artvana i afseende på val af rof. Medan flertalet arter inom denna un- 

 derfamilj samla fluglika dipterer af mycket olika slag, fånga andra myggor, harkrankar, 

 dagsländor, psocider, bladlöss, hemipterer af miridernas familj, mikrolepidopterer, my- 

 ror, parasit steklar och jordloppor. En sådan betydande växling i valet af rof tyder på 

 en hög grad af anpassningsförmåga, en förmåga, som äfven framträder i den ansenligt 

 växlande bobyggnaden. 



De jordloppor, som jag funnit infångas af denna art, tillhöra Longitarsus luridus 

 Scop. enligt benäget meddelande af ingeniör J. B. Ericson. 



Crossocerus denticnis H. Sch. 



Denna lilla art träffades boende i väggen af en gammal stenlada, hvarest den 

 lerhaltiga sand, med h vilken mellanrummen mellan stenarna voro fyllda, under en 

 följd af år blifvit genomkorsad af labyrintiska gångar, ett verk af en Colletes, såsom de 

 talrika kvarliggande cellerna utvisade. Colletes davesiana bodde fortfarande i en del 



