KTTNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 45. % N:0 12. 9 



Det ser också ut, som skulle släktet Ferreola, livilket saknar gräfborst på fram- 

 tarserna, komma att visa sig tillhöra de pompilider, som uppsöka och förlama spind- 

 larna i deras egna bon. Ferton 1 iakttog en Ferreola stygius Klg {--= retusus Costa), 

 som ihärdigt undersökte den väf, som var utspänd 2 cm. öfver marken framför in- 

 gången till ett underjordiskt spindelbo, tillhörigt Eresus ruficapillus C. Koch. Stekeln 

 inträngde i boet, och spindeln kom ut för att, på attidernas sätt, genom hopp undgå 

 sin fiende. Två gånger uppnådde Ferreola spindeln, och en sammandrabbning ägde 

 rum, utan att dock stekeln lyckades paralysera. Spindeln var så stor och tung i för- 

 hållande till sin förföljare (110 cgr. mot 15.7 cgr.), och den senare hindrades i sina 

 rörelser för mycket af nätet för att kunna upphinna spindeln i hans hopp. Emellertid 

 vill jag erinra, att Bertkaus 2 mångomtalade fynd af två i sina väf var sittande, ännu 

 något rörliga, men till stor del af hvar sin larv af Ferreola coccinea Fabr. uppätna 

 exemplar af Eresus cinnabarinus genom Ferton's iakttagelse torde kunna tillfreds- 

 ställande förklaras. Sannolikt tycks vara, att det ibland lyckas Ferreola att para- 

 lysera och lägga sitt ägg på Eresus, vare sig medan han ännu sitter kvar i sin håla 

 eller först då han redan hunnit fly ut på nätet därframför. Med ledning af hvad man 

 sålunda antydnings vis känner om släktet Ferreola, torde F. coccinea förtjäna att efter- 

 sökas i södra Sverige, enär man redan två gånger anträffat den i Danmark. 



Pompilus unguicularis Thoms. 



Denna art, som hittills ej träffats norr om Uppland, har jag funnit ej vara 

 synnerligen ovanlig på sandiga marker i trakten kring Vattjom i Medelpad. Den 

 träffas där dels på Ljungans nipor, dels på med kort och gles växtlighet beklädda 

 sandfält, dels slutligen i sandiga barrskogsbryn. Då intet förut meddelats om artens 

 lefnadssätt, anföras här några iakttagelsefall. Några anföras också under Pompilus 

 ca?npestris. 



1. 13 /7 sågs en unguicularis bära en thomisid uppför en liten sandbrink i ett 

 skogsbryn. Vid ankomsten till hålan gick stekeln baklänges in. Spindeln, som under 

 transporten burits vid någon af benens inre leder, vändes nu med mycket besvär så, 

 att stekeln kunde få tag i spinnvårtorna eller åtminstone i yttersta spetsen af abdomen, 

 vid hvilken spindeln drogs ner. De hos detta slags spindlar mycket utspärrade benen 

 voro därvid mycket hinderliga, enär hålans ingång var trång. Efter 8 minuter visade 

 stekeln åter hufvudet nära mynningen af gången, från hvars väggar han med käkar 

 och framben lösgjorde sand, som han krafsade in bakom sig. Slutligen kom han helt 

 och hållet ut och började utifrån krafsa ner sand, som packades med spetsen af 

 abdomen. Han infångades nu för att kunna bestämmas till arten. Då hålan öpp- 

 nades, visade den sig ha ett djup af ett par cm. Innerst i kammaren låg spindeln 

 orörlig, med ryggen uppåt. Då han framdrogs vid ett ben, torde stekelns ägg ha 



1 1908, sid. 570. 



2 Sitzungsber. d. niederrhein. Gesellsch. zu Bonn. 1878, sid. 177. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 45. N:o 12. 



