KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 45. v N:0 12. 11 



frambenen ned sand bakom sig och packade den eftertryckligt med abdomens spets. 

 Gångens längd befanns vara 2.5 cm. Den gick snedt nedåt och ändades med en på 

 föga mer än 1 cm. djup under markytan belägen kammare. Där låg spindeln i samma 

 ställning som han insläpats, d. v. s. med ryggen uppåt och hufvudet vändt mot in- 

 gången. Agget var med sin ena ända fästadt vid bakkroppens buksida, nära kanten 

 och framom midten. Dess fria ända hängde snedt inåt och bakåt öfver bukens midt- 

 linje. Spindeln visade ännu följande dag inga lifstecken. 



Stekeln själf visade den intressanta och hos släktet Pompilus sällsynta af vikeisen 

 att liksom släktet Aporus äga blott 2 kubitalceller, enär tvärribban mellan 2:dra och 

 3:dje kubitalcellerna alldeles saknades, så att dessa båda celler blifvit sammanslagna 

 till en enda stor. Det är påtagligt och framgår af själf va formen på den yttre kubi- 

 talcellen hos släktet Aporus, att denna just kommit till stånd på samma sätt. Då 

 det var af intresse att utröna, om den nämnda afvikelsen hos unguicularis skulle visa 

 sig ärftlig, användes mycken omsorg på att bringa ägget till utveckling. Tyvärr var 

 dock detta förgäfves. De vid uppgräfningen på ägget fastklibbade sandkornen, som 

 ej kunde aflägsnas, torde haft en dödande inverkan. 



4. Samma dag iakttogs på samma sandfält en annan uyiguicularis bära en tho- 

 misid, för hvilken han sökte gömställe i ett bladveck blott omkring 1 cm. öfver 

 marken. Sedan ägnade han synnerligen lång tid åt att välja plats för hålans gräf- 

 ning. Han befann sig just på gränsen mellan sandmarken och en lermark, där Hop- 

 lomerus spinipes byggde sina gallerformigt genombrutna rör. Utan tvekan undvek 

 han leran, men på sandmarken hade han svårt att träffa sitt val, hvarvid det mindre 

 tycktes vara själfva ytans beskaffenhet, som bestämde honom, än någon önskvärd 

 egenskap hos marken, som han endast med sina ständigt rörliga antenner kunde 

 utröna. Man kunde se, hur han så småningom sammandrog sina slag kring ett om- 

 råde, till hvilket han efter vidlyftigt kringströfvande otaliga gånger hade återvändt. 

 Han bar dit sin spindel och upphängde den i ett nytt bladveck. Ännu beskref han 

 kretsar, men de blefvo allt mindre och mindre. Maskinmässigt började han under 

 gången krafsa ett och annat tag i marken med frambenen. Slutligen vände han sig 

 några gånger rundt omkring sig själf och började därpå beslutsamt och ihärdigt gräfva. 

 Inbärningen af spindeln och hålans stängning skedde på samma sätt, som beskrifvits 

 under n:o 3. Hålan var också af samma ringa djup, och ägget var fästadt på samma 

 sätt som hos den under n:o 3 omtalade spindeln. Ej heller denna thomisid visade 

 några lifstecken, hvilket föröfrigt tycks vara gemensamt för alla af pompilider infån- 

 gade spindlar af denna familj, vare sig detta beror på att dessa spindlar äro lättare 

 att fullständigt paralysera, eller att de steklar som infånga dem (i vårt land, utom 

 Pompilus unguicularis, A geni a- arterna, och Pseudagenia albifrons) använda en mera 

 effektiv paralyseringsmetod. 



5. 3 / 8 träffades på samma sandfält som n:o 3 och 4 en unguicularis sökande 

 plats för att gräfva. Han tvekade ej så länge om plats, men gick föröfrigt tillväga 

 ungefär som n:o 4 och slutade liksom denna med att vända sig rundt några gånger, 

 omedelbart innan gräfningen började. Sedan gräfningen af slutats, begaf sig stekeln 

 bort för att hämta sin spindel, en thomisid, som han hade gömt på flera meters 



