KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR, BAND 45. N:0 12. 13 



24 /s kläckt larv hade *l% förtärt sin spindel, utom ett par af benen och chelicererna. 

 Samma dag började han spinna trådar till stöd för kokongspinningen i det glasrör, 

 där han förvarades. Under de följande dagarna spann han därinom sin kokong, 

 hvars yttre lager voro glesa och svagt färgade, medan kokongen, i samma mån som 

 inre lager tillkommo, antog en ljusbrun färg. Smaländan var fästad vid glasrörets vägg, 

 och enär den ännu V 9 ej blifvit tillsluten, fastän kokongen i öfrigt var alldeles ogenom- 

 skinlig, kunde larven genom därvarande öppning ses fortsätta spinningen af de inre 

 lagren. Han vände vid detta tillfälle sitt hufvud mot smaländan och tycktes syssel- 

 satt med att spinna trådar öfver öppningen. Sedermera tillslöts den alldeles af det 

 fernissliknande lager, som larven sist gjuter öfver hela kokongens insida och som, då 

 dess bruna färg skimrar igenom trådlagren, ger hela kokongen en mörkare färgton. 

 Ju 3^mnigare det ämne utgjutes, som genom sitt stelnande ger upphof till ferniss- 

 lagret, dess mörkare blir färgen. På de unguicularis-kokonger (4 stycken), som bildats 

 inför mina ögon, växlade färgen rätt mycket i olika toner af brunt, ända till mörkt 

 rödbrunt. 



Pompilus campestris Wesm. 



Denna lilla till lefnadssättet förut obekanta art förekom sparsamt i juli på en 

 med kort och gles växtlighet bevuxen sandmark omedelbart ofvanför Ljungans nipa 

 nära Vattjom i Medelpad. Den pompilid, som eljes visade sig oftast på samma plats, 

 var den ungefär lika stora Priocnemis minor, som dock genom sina lifligare rörelser 

 och sitt af vikande sätt att jaga lätt skildes från den förra. Medan Priocnemis med 

 snabba rörelser snokade omkring i gömslen under till marken tryckta blad eller i de 

 små gräs- och ljungtufvorna samt då och då sågs baklänges bortsläpa en liten för- 

 lamad lycosid, sågs Pompilus campestris aldrig bära något byte. Hans rörelser voro 

 vida lugnare, och han riktade sin uppmärksamhet uteslutande på marken själf i stället 

 för på gömslena på dess yta. Här och där gjorde han kortvariga gräfningsförsök, 

 påtagligen ej för att gräfva en håla att förvara sitt blifvande byte i, utan för att 

 söka något under markens yta doldt, om hvars därvaro endast hans lifligt spelande 

 antenner kunnat skaffa honom kunskap. Detta framgår af nedan anförda iakttagelse- 

 fall. Dock var det tydligt, att alla sådana ställen väckte hans intresse, där uppgräfd 

 sand fanns framför ingången till någon stekels håla. Mimesa-hklor voro mycket talrika 

 på platsen, och vid hvarje anträffad sandhög kring en Mimesa-hkla, stannade cam- 

 pestris och krafsade något med frambenen. Det såg ut som om anblicken af ny- 

 uppgräfd sand framkallade gräfningsreflex hos honom. Men så snart campestris med 

 antennerna nådde fram till kanten af Mimesa-hål&n, skyndade han genast därifrån, 

 inseende sitt misstag. 



1. 20 /7 företog jag mig att noga och länge bevaka en campestris. Efter lång- 

 varigt kringströfvande med ofta upprepade, men mycket kortvariga gräfningsförsök, 

 tycktes han ändtligen ha funnit livad han sökte, ty han började plötsligt gräfva 

 ifrigare, men arbetade sig så förvånande fort ner i marken, att det såg ut som om 



