14 ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. III. 



han träffat på en blott i mynningen med sand tillstängd håla. Om 2—3 minuter 

 kom han åter upp och började krafsa ned litet sand bakom sig, medan han ännu 

 endast hade hufvudet ofvanför mynningen, hvarefter han fortsatte sitt kringströf vande. 

 Denna håla försågs med ett märke, och stekelns färd följdes vidare. Tämligen snart 

 därefter började han åter gräfva, några tiotal cm. från den sistnämnda platsen, och 

 liksom nyss var det blott i början, som gräf ningen gick långsamt. Helt plötsligt 

 försvann han under markens yta. Det var tydligen äfven här en blott i mynningen 

 sandfylld gång, som han trängt in i. Efter omkring 5 minuter visade han åter huf- 

 vudet i ingången, och det kunde nu ses, huru han med frambenen krafsade ner sand 

 bakom sig och packade den med abdomens spets, såsom äfven en del andra pompilider 

 bruka göra. Därefter gick han ut för att fortsätta sitt sökande, fastän hålan sålunda 

 ej blifvit fylld ända till mynningen, något hvarpå såväl pompilider som sphegider 

 el jes bruka nedlägga mycken möda. Han infångades nu för att kunna med säkerhet 

 bestämmas till arten. Då gången öppnades, befanns den vara nära 2 cm. lång och 

 leda till en omkring 1 Va cm. under markens yta liggande kammare, i hvilken låg en 

 förlamad spindel af thomisidernas familj. Spindeln bar ett ägg i samma ställning 

 som hos de af Pompilus unguicularis insamlade, d. v. s. med ena äggpolen fästad 

 vid kanten af abdomens undersida, nära basen, medan den fria ändan var riktad 

 inåt abdomens midt. Vid uppgräfningen hade så många sandkorn häftat fast vid 

 ägget, att detta ej kunde kläckas. 



Jag trodde i början, att det var spindelns rufningskammare, i hvilken campestris 

 brutit sig in, på samma sätt som spissus plägar gå till väga. Att så dock ej var 

 fallet, framgår af det följande. 



Den första hålan, i hvilken campestris gräf t sig ner, befanns vara ett bo af 

 Astata boops och innehålla sådana pentatomidlarver, som denna stekel plägar insamla. 

 Ingen af dem bar något ägg, hvilket ju knappt heller var att vänta, då cellen ej 

 var tillfullo provianterad, och besöket af campestris påtagligen var ett misstag af 

 stekeln. 



2. I början af augusti träffades campestris på ett af odlad mark omgifvet litet 

 sandfält i samma trakt. V» sågs en kringströfvande hona plötsligt stanna på en liten 

 bar sandig fläck, där jag just höll på att iakttaga en annan pompilid sysselsatt med 

 att gräfva sin håla. På 6 cm. afstånd från denna senare gräfde sig campestris ned i 

 marken, hvilket liksom i ofvanbeskrifna fall gick synnerligen fort. Just som han 

 försvunnit under markens yta, skrämde jag ut honom genom att sticka in ett grässtrå 

 och infångade honom samtidigt i en flaska. Jag ville nämligen se, om det verkligen 

 var en lef vande och oskadad spindel, som han sökte, eller om det icke snarare, såsom 

 jag börjat misstänka, var en annan pompilids förlamade och nedgräfda rof. Gången 

 ledde till en blott 2,5 cm. från mynningen och helt nära markytan belägen kammare, 

 i hvilken låg en förlamad thomisid med ryggen uppåt och med ett på abdomens 

 undersida fästadt stekelägg. Här framgick sålunda det intressanta förhållandet, att 

 campestris är foderparasit hos andra pompilider, på samma sätt som Ferton ådaga- 

 lagt, att den mycket nära besläktade pectinipes parasiterar hos Pompilus rufipes. För 

 att ytterligare förvissa mig om, hvilka planer campestris hade på spindeln, inlades 



