16 ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. III. 



ändan sträckte sig snedt bakåt och inåt bukens midt. Ägget stod i detta fall ej upp, 

 utan låg utefter buksidan, följande dess hvälfning. 



Den infångade campestris sparades för anställande af några försök. Då det dels 

 var sällan som någon campestris kunde uppdagas på sandfältet, dels var synnerligen 

 tidsödande och mödosamt att, då han någon gång anträffades, följa den lilla stekeln 

 ända till dess han lyckades uppdaga något unguicularis-bo, kunde det vara af intresse 

 att, vid de icke så synnerligen sällsynta tillfällen, då någon unguicularis setts nedgräfva 

 sin spindel, försöka hvälfva flaskan med campestris öfver det tillslutna unguicularis- 

 boet. Möjligen skulle hans parasitiska instinkter äfven under dessa omständigheter 

 göra sig gällande. Tillfälle skulle äfven gifvas att pröfva, om han likaledes skulle 

 vilja gräfva sig ned i sådana pompiliders hålor, i hvilka lycosider blifvit inburna, 

 eller om han endast gillade de af unguicularis insamlade thomisiderna. Han förvarades 

 sålunda tillsvidare i den lilla flaskan, där han till sitt underhåll försågs med en blom- 

 mande ljungkvist. Jag vågade däremot ej bjuda honom inköpt honung, då jag vid 

 ett par föregående tillfällen sett för experiment i fångenskap hållna steklar dö däraf, 

 kanske emedan den blifvit försatt med något för steklarna giftigt ämne. 



4. Tillfälle att pröfva den nämnda metoden gafs redan samma dag. En un- 

 guicularis sågs på samma sandfält nedgräfva sin thomisid. Sedan stängningen full- 

 bordats, togs korken ur campestrisflaskan, och denna hvälfdes öfver den nyss stängda 

 ingången till hålan. Så snart den i flaskan kringvandrande campestris kommit ner 

 på marken, röjde han genast ett påfallande intresse, som visade sig däri att han med 

 lifligt vibrerande antenner berörde sanden, som dolde ingången. Mycket snart gräfde 

 han sig ner, stannade nere i några minuter, kom åter upp för att stänga på förut 

 beskrifna sätt och flög slutligen upp i flaskan, där han åter inspärrades. Då hålan 

 uppgräfdes, befanns, att unguicularisägget blifvit ersatt af ett mindre campestris -ägg, 

 som satt i of van beskrifna ställning. Såväl detta ägg som de förutnämnda campestris- 

 äggen förolyckades redan de närmaste dagarna, sedan de lagts, troligen därför att 

 det ej kunde undvikas, att sand fastnade på dem, då den på buksidan hvilande 

 spindeln drogs fram, möjligen också till följd af alltför torr luft (se n:o 10). 



5. Efter en dags mulet väder, då inga pompilider voro i verksamhet, besöktes 

 samma sandfält åter 5 /s, då vädret var gynnsammare. Strax vid ankomsten dit upp- 

 dagades en unguicularis, som höll på att söka gömställe för sin nyss infångade thomisid. 

 Sedan han hängt upp den i ett bladveck, följdes han med ögonen, till dess han bestämt 

 platsen för håla och börjat gräfva. Under det detta arbete pågick, lyckades jag 

 infånga ännu 2 campest ns-idivider, som sökande gingo omkring. Dessa voro större 

 än dem jag förut sett på platsen, och det kunde misstänkas, att de möjligen tillhörde 

 någon annan art. Som undersökning för bestämning af arten var omöjlig, då steklarna 

 lifligt rörde sig i sina flaskor, och då jag å andra sidan ville spara de sällsynta djurens 

 lif för att kunna använda äfven dem till ofvannämnda försök, fann jag på följande 

 utväg att kunna tillgodose båda dessa intressen. Ett hål borrades genom en kork, 

 och genom hålet stacks ett glasrör, i ena ändan täppt med en bomullspropp. Korken 

 i steklarnas flaskor utbyttes sedan mot denna af glasrör genomborrade. Så snart 

 flaskan omslöts, så att ljuset endast föll in genom glasröret, sökte sig stekeln dit, 



