KUNOL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 45. N:0 12. 21 



giiicularis, som eljes endast setts inbära thomisider. Det förefaller därför sannolikt, 

 att campestris verkligen lagt ägget och att han sålunda visar sig mindre nogräknad 

 i valet af föremål för sina parasitiska anslag. Dock må det framhållas, att Thanatus 

 är en icke aflägsen släkting till thomisiderna och förr t. o. m. räknats till samma 

 familj som dessa. Denne campestris hade en något hårig panna, men var i andra 

 afseenden typisk. 



13. Samma campestris, som omnämnes under n:o 12, släpptes en stund efter 

 det förnyade infångandet till den stängda ingången af en håla, i h vilken en unguicularis 

 förut setts inbära en thomisid. Här gräfde han sig med mindre tvekan ner, men 

 stannade nere mer än V2 timme, medan de, som jag förut haft tillfälle att iakttaga, 

 endast plägat stanna några minuter. Han stängde omsorgsfullt och packade med 

 abdomens spets, såsom han äfven gjorde i föregående iakttagelsefall. Då hålan om 

 en stund uppgräfdes, bar thomisiden, som var en Xysticus pini Hahn, campestris- 

 ägget i vanlig ställning på buksidan. 



14. Samma dag och på samma plats sågs en unguicularis på en alldeles kal 

 sandfläck af åtskilliga kvadratmeters storlek söka efter sin håla för att bära in sin 

 thomisid. Förmodligen var det brist på ögonmärke, som vållade svårigheten att hitta 

 vägen. Ej ens ett grässtrå fanns där. Spindeln hade stekeln lagt ifrån sig vid kanten 

 af ett fotspår, och detta tycktes vara ett godt lokalmärke, ty dit återvände han 

 många gånger utan svårighet för att hålla platsen i minne. Men vid sökandet efter 

 hålan sprang han omkring mer än en timme och tycktes, att döma af de hastiga 

 rörelserna, vara mycket orolig. Slutligen hade han funnit den, medan jag hade min 

 uppmärksamhet riktad åt annat håll. Då jag återkom, höll han just på att draga 

 in spindeln i hålans mynning. En i närheten kringsnokande campestris infångades 

 och släpptes till hålan, sedan den blifvit stängd af sin ägare. Denna campestris var 

 sannolikt mycket gammal, ty vingarna voro så slitna, att knappast mer än inre 

 hälften återstod af de främre. Han gräfde sig ner, men stannade så länge nere, att 

 jag fann mig föranlåten att belysa honom med en spegel för att söka utröna orsaken. 

 Det visade sig då, att han satt nära ingången och putsade sig, utan att göra sig 

 någon brådska ens vid den plötsliga belysningen. Jag måste slutligen drifva ut honom 

 med ett grässtrå. Han hade delvis stängt gången och blott lämnat kvar just så 

 stort utrymme, som han själf behöfde för att i lugn och ro taga en siesta i middags- 

 hettan. Den framgräfda spindeln bar hans ägg i vanlig ställning. 



15. Innan jag samma dag lämnade denna plats, infångades ännu en campestris, 

 som medfördes till det under n:o 2 — n:o 11 omtalade sandfältet, där unguicularis 

 plägade träffas oftare. Strax vid ankomsten dit sågs just en unguicularis med spetsen 

 af sin bakkropp packa in sand i mynningen af en i det närmaste fullständigt stängd 

 gång. Fångstflaskan hvälfdes öfver ingången, campestris gräfde sig ner, fastän han 

 länge föreföll ohågad. Sedan han kommit upp och stängt hålan, framgräfdes spindeln, 

 en thomisid, som bar campestris-ä,gget på vanlig plats. Detta lossnade vid transporten, 

 men föreföll vid hemkomsten oskadadt, så att det löst lades på spindelns buksida. 

 Samtidigt försöktes detsamma med ett unguicular is-ägg. Båda voro dock skrumpnade 



