KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 45. "NIO 12. 23 



aflägsnande sig ett 20-tal cm. i olika riktningar och återvändande till hålan, hvarvid han 

 vanligen, för h varje gång han passerade den ånyo, krafsade litet sand öf ver ingången 

 eller åtminstone öfver någon punkt i dess närhet. När jag efter mer än två timmar 

 från gräfningens början aflägsnade mig, hade de båda campestris försvunnit ur syn- 

 håll, men ännu alltjämt gick unguicularis på vakt. 



18. På nipan vid Ljungan sågs 17 /« en unguicularis gräfva sin håla i en täm- 

 ligen hårdt trampad gångstig af ren sand. Som vanligt besökte han därvid ett par 

 gånger sitt rof, en liten thomisid, Xysticus cristatus, upphängd en knapp meter därifrån 

 mellan några grässtrån. Sedan han inburit spindeln och packat sanden ända upp 

 till gångens mynning, infångades han. En från ett aflägset sandfält medförd cam- 

 pestris släpptes till den stängda ingången, men brydde sig ej om den. En annan 

 campestris åter, som nyss infångats på nipan, gräfde sig genast ner och visade sig 

 åter efter 5 minuter i ingången, som han stängde. Sistnämnda campestris släpptes 

 därefter till en annan några meter därifrån belägen, nyss stängd unguicularis-hkla,. 

 Han märkte tydligen, att det var en sådan, ty han berörde med sina antenner lifligt 

 sanden i ingången, men han tycktes ej hågad att gräfva sig ner, fast han i närmare 

 en timme satt stilla och putsade sig midt öfver gångens stängda mynning. Antagligen 

 var han ej beredd att så snart . åter lägga något ägg. 



19. Följande dag, "Vs, släpptes samma campestris till den unguicularis-håla,, i 

 hvilken han dagen förut vägrat att gräfva sig ner. Han gjorde nu inga svårigheter, 

 hvaraf framgår, att campestris genom det i gången packade sandlagret kan känna 

 lukten af den nedgräfda spindeln. Ty knappast kan man tänka sig, att sanden ännu 

 efter ett dygn i ytan kunnat bibehålla förnimbar lukt af den unguicularis, som stängt 

 denna håla. Att campestris dock kan misstaga sig om beskaffenheten af det i hålan 

 nedgräfda rofvet, framgår af campestris n:o 1, som först gräfde sig ner i en håla till- 

 hörig Astata boops. 



Stekeln stannade i hålan nära 10 minuter och stängde den därefter. Den visade 

 sig innehålla en thomisid, som bar campestris-'ågget på vanlig plats. Ägget kläcktes 

 efter 6 dagar, men larven dog strax därefter. 



20. En unguicularis sågs 18 /s gräfva sin håla i sluttningen af en af ren sand 

 bestående kulle. Vid kullens fot låg hans spindel, en Xysticus cristatus, på sanden 

 utan något skydd. Stekeln besökte under gräfningen sitt byte ett par gånger. Som 

 det var rätt lång väg att släpa spindeln i den lösa sanden, lade jag den vid ingången, 

 medan stekeln höll på att gräfva. Han märkte den ej och kastade sand öfver den, 

 h varför jag lade den vid sidan af ingången i stället för midt för den. Då stekeln 

 nu kom upp med hufvudet före, ett tecken att en vidare kammare är gräfd, som 

 tillåter honom att vända därnere, märkte han genast spindeln vid ingången och drog 

 ner den. Icke alltid blir resultatet detta. Några dagar förut iakttog jag en ungui- 

 cularis på samma plats, som ibland af bröt gräfningen för att besöka sin 11 meter 

 därifrån i ett bladveck gömda spindel. Detta var synnerligen tidsödande, och för att 

 bespara stekeln den långa vägen lade jag spindeln framför ingången till hålan, under 

 det stekeln var på återväg dit. Han måste stiga öfver den för att komma in i hålan, 

 men lade ej på något sätt i dagen, att han märkt den. Vid den fortsatta gräfningen 



