

KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 45. "N:0 12. 25 



intill honom och berörde hans hufvud därmed. Slutligen började han utan någon 

 börda gå långsamt uppför sluttningen, i riktning mot hålan, hvarvid jag i förväg 

 lade hans spindel vid ingången. Han visade ej tecken till att han märkt den, då 

 han gick in, men om en stund visade han åter sitt hufvud i mynningen, sträckte 

 sig genast åt den sida, där spindeln låg, och drog in den. 



Sedan han stängt sin håla, släpptes samma campestris, som omtalas under n:o 

 20, dit och började om en stund gräfva sig ner. Han stannade mycket länge nere 

 och befanns, då ljus inkastades med en spegel, sitta sysslolös i gången. Då hålan 

 uppgräfdes, visade det sig, att han ej gräft sig ända ner till spindeln, som fortfarande 

 bar imguicularis-ägget. Förmodligen var han, liksom den under n:o 18 omtalade, 

 ej beredd att så snart lägga något nytt ägg, då han blott ett par timmar förut lagt 

 ett sådant (n:o 20). 



22. På en ny fyndort i närheten af Nedansjö i Medelpad träffades 19 /s en 

 unguicidaris, gräfvande håla i en brant, gräsbeväxt sandsluttning bredvid landsvägen. 

 Sin spindel, en Xysticus cristatus, hade han gömt ett par meter längre upp på slutt- 

 ningen, i toppen af en lingonkvist. Såsom öfverallt, där unguicidaris anträffas, strök 

 äfven här campestris sökande kring på marken. Då allt var färdigt, släpptes en på 

 platsen infångad campestris till den nyss stängda unguicularis-h.k\axv, gräfde sig ner 

 där och dröjde omkring 10 minuter, hvarefter han kom upp och stängde. Vid upp- 

 gräfningen fanns hans ägg på spindeln. 



23. På samma plats träffades 20 / 8 en unguicidaris, som just afslutat gräfningen 

 af sin håla och gick för att hämta sin spindel, en Xysticus erraticus, från dess göm- 

 ställe bland lingonriset. Sedan stekeln burit in spindeln, lagt sitt ägg och börjat 

 stänga, afbröt jag hans arbete och vidgade gången ända till cellen, så att spindeln 

 där kunde ses i sitt vanliga läge. Därefter ditsläpptes en nyss på platsen infångad 

 campestris. Han gick genast in i cellen, klättrade omkring på spindeln och trefvade 

 på honom med antennerna. Snart upptäckte han ägget, hvilket han, såsom kunde 

 ses i det med en spegel inkastade solljuset, långsamt förtärde. Därefter krökte han 

 sin abdomen under spindelns, under det han lade sitt ägg. Detta var ett par ögon- 

 blicks verk. Stekeln putsade en stund sina antenner och började därefter stänga på 

 vanligt sätt, hvarvid han infångades. 



De of van meddelade iakttagelsefallen öfver Pompilus campestris äro så många 

 och så otvetydiga, att de ej synas lämna rum för något tvifvel på denna arts para- 

 sitiska lefnadssätt. Det är ingalunda omöjligt, att arten äfven parasiterar på några 

 andra arter än unguicidaris, fastän denna i de trakter, där mina undersökningar ägde 

 rum, var den under senare delen af sommaren nästan enda bobyggande Pompilus- 

 arten. Jag fick därför aldrig tillfälle att pröfva, om campestris visar någon lust att 

 gräfva sig in i hålor, där spindlar af annan familj än thomisidernas blifvit inlagda. 



Den af campestris använda parasitiska metoden är densamma, som Ferton l 

 påvisat hos den mycket närstående Pompilus pectinipes v. c L. i dess förhållande 

 till Pompilus rufipes. Pectinipes uppsöker, såsom Ferton iakttagit, de med kors- 



1 1901, sid. 117, 1902, sid. 519, 1905, sid. 73. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 45. N:o 12. 



