26 ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. III. 



spindlar provianterade och tillslutna rufipes-håilonia,, gräfver sig ner till cellen och 

 utbyter på den däri liggande spindeln rufipes-ågget mot sitt eget. Metoden är för 

 öfrigt också densamma, som jag i det följande skildrat hos Nysson maculatus. Jag 

 hade stundom tillfälle att se pectinipes i samma trakt som campestris, fastän den 

 förre uppehöll sig på lokaliteter af annan beskaffenhet, nämligen på de af lös sand 

 bestående nipsluttningarna vid Ljungan. På samma platser förekommo Pompilus 

 rufipes och fumipennis, men af skäl, som nedan anföras under Pompilus aculeatus, 

 voro omständigheterna för biologiska iakttagelser här ogynnsamma. Dock sågs pecti- 

 nipes sökande gräfva här och där i sanden, särskildt på delar af nipan, där rufipes 

 brukade hålla till. Ett försök att erbjuda pectinipes tillfälle att gräfva sig ner i en 

 med thomisid provianterad unguicularis-\\å\& ledde ej till något resultat. 



Parasitens lif, sådant det gestaltar sig hos Pompilus campestris och Nysson 

 maculatus, är ej mindre mödosamt än de djurs, på hvilka han parasiterar, fastän 

 det är inriktadt på andra sträfvanden. Om någon degeneration kan här ej bli tal. 

 Dessa parasiter måste äga stor sinnesskärpa för att kunna uppdaga sina offers bon, 

 de måste vara utrustade med goda gräf red skåp för att kunna bryta sig in i de stängda 

 cellerna, och hvarken i flyktens eller gångens liflighet visa de någon underlägsenhet, 

 h vilket också är af nöden, då de bon de söka äro glest spridda öfver en stor yta, 

 som i snabbaste tempo och i alla riktningar måste oafbrutet genomkorsas, för att 

 tillfällen till placering af ett ägg icke alltför sällan skola yppas. 



Pompilus aculeatus Thoms. 



På en solig, i ungefär 40° vinkel sluttande, af fin älfsand bestående nipa vid 

 Ljungan, icke långt från Vattjom i Medelpad, visade sig sedan juni månads början 

 en mer än vanligt brokig blandning af på så beskaffad mark förekommande insekter. 

 Visserligen voro flera insektordningar representerade, men i alldeles öfvervägande grad 

 steklarnas och bland dem naturligtvis i all synnerhet sådana arter, som företrädesvis 

 gräfva sina bon i lös sand, jämte på dem parasiterande steklar och flugor. Där 

 funnos 6 Pompilus-a,rtei\ nämligen jumipennis, viaticus, cinctellus, rufipes, pectinipes 

 och aculeatus, livar och en sysselsatt på sitt sätt. Från början af juli visade sig 

 också Priocnemis exaltatus. Då någon af dessa pompilider sågs sj^sselsatt med gräf- 

 ning eller med att bära något byte, öfvervakades han alltid af den i mängd före- 

 kommande Ceropales. Hvarje pompilid, som släpade en spindel, förföljdes vanligen 

 af 4 — 5 Ceropales samtidigt. Oxybelus uniglumis sågs i nästan oafbruten verksamhet. 

 Han var den flitigaste gräf våren af alla, naturligtvis alltjämt bespejad af den från 

 honom oskiljaktiga Miltogramma. Knappast mindre verksam var den i dessa trakter 

 allmänna Dolichurus corniculus, som här hade ymnig tillgång på skogskakerlackor. 

 Andra sphegider, som där hade sina bon, voro Alyson Ratzeburgi, Astata stigma, 

 Tachysphex pectinipes och Mellinus sabulosus. En och annan Nysson maculatus strök 

 förbi under sökande efter Harpactes-hon. Framför de små branta brinkar, som här 



