28 ADLERZ, LEVNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. III. 



Själfva markens beskaffenhet på denna nipa tycktes vid första påseende så 

 ogynnsam som möjligt att gräfva hålor i, ty på ytan sågs blott lös, torr sand, och 

 knappt hade den gräfvande stekeln nått ett par mm. djupt under ytan, förr än denna 

 första begynnelse till en håla rasade igen. Det oaktadt lyckades steklarna genom 

 ihärdigt arbete få djupa hålor till stånd, och många tecken tydde på att denna nipa 

 sedan åratal varit bebodd af samma stekelkolonier. Den borde sålunda äga någon 

 af steklarna uppskattad egenskap till skillnad från andra i närheten belägna, till ut- 

 seendet alldeles liknande, men som dock stodo obebodda. Det visade sig också, att 

 under det mer eller mindre tjocka ytlagret af lös sand på den bebodda nipan fanns 

 ett annat, till utseendet liknande sandlager, som dock äfven efter långvarig torka 

 visade sig så sammanhängande, att det lät skära sig i skifvor och sålunda erbjöd 

 steklarna det icke sammanrasande material, som de behöfde för sin bogräfning. Det 

 befanns vid en mikroskopisk undersökning, att sanden i detta lager var genomväfd 

 af fina hvita trådar, som omspunno och sammanhöllo de särskilda kornen och sålunda 

 meddelade lagret i dess helhet det erforderliga sammanhanget. I tanke att dessa 

 trådar äro myceliet af någon svamp, sände jag prof af dem till professor G. Lager- 

 heim, som också benäget bekräftat, att de utgöras af svamphyfer. Då en fördjup- 

 ning i horisontell riktning gräfdes i detta lager, kunde man från gropens öfre kant se 

 de fina trådarna hänga dallrande ner med sina vidhäftande sand- och glimmerkorn, 

 hvilka egentligen voro det enda, som gjorde trådarnas därvaro skönjbar för blotta 

 ögat. Detta lager sträckte sig på sina ställen till ett djup af 1 /3 m. eller mer under 

 ytan. Det är detta lager, som gör niporna beboeliga för steklarna. Det torde nog 

 också i väsentlig mån bidraga till sammanhanget i niporna i större skala än den här 

 åsyftade. Det är föröfrigt icke blott i nipornas sand, utan på många andra ställen, 

 där sanden länge legat obetäckt i markytan, som detta lager visar sig. Jag har funnit 

 det i sandfält vid hafsstranden såväl som inuti landet, långt från vatten. 



Det lager af lös sand, som från nipans öfre kant runnit ner öfver det använd- 

 bara lagret, var emellertid på olika ställen olika tjockt och beredde sålunda stek- 

 larna större eller mindre svårigheter. På den här ifrågavarande platsen växlade tjock- 

 leken af det lösa sandlagret från V2 till 2 cm. Denna lösa sand beredde emellertid 

 på en så sluttande yta de här boende pompiliderna äfven en annan allvarsam olägen- 

 het. Pompilus fumipennis och rufipes gräfde alltjämt sina hålor på sluttningens 

 öfversta tredjedel, och då de under sommarens förra del hade tämligen riklig tillgång 

 på spindlar i den ofvanför nipans kant befintliga småskogen, sågos de söka släpa sina 

 jaktbyten nedför sluttningen till den plats, där hålorna befunno sig. Men om de 

 därvid ej beräknade den riktiga utgångspunkten för nedstigningen på sandsluttningen, 

 halkade de med sina bördor längre ned än boplatsen var belägen, och sedan var det 

 dem nästan omöjligt att åter släpa spindlarna dit upp. Deras ihållande ansträng- 

 ningar i denna riktning ledde endast till att de halkade allt längre ner och slutligen 

 hamnade vid nipans fot, där deras spindlar förmodligen omhändertogos af myror. 

 Att det emellertid måste lyckats ganska många att under föregående år på lämp- 

 ligt sätt placera sina spindlar, tycktes framgå af det betydande antal, i h vilket just 

 de nämnda Pom^u^s-arterna i början funnos på platsen. Möjligen hade nipans 



