30 ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMP1LIDAE OCH SPHEGIDAE. III. 



cularis-hålor. Han börjar gräfva på en fläck, som tyckes honom lof vande, men 

 finner snart, att han misstagit sig, och försöker på ett annat ställe. 



Aculeatus sågs också ofta gräfva i de hålor, som fumipennis eller rufipes på- 

 börjat, och hvari de under sommarens senare del gåfvo aflopp åt sin ändamålslösa 

 verksamhetslust. De stodo ständigt öppna, och dag efter dag sågs än den ena, än 

 den andra arten sysselsatt med att ur hålan bortgräfva den då och då nedrasande 

 sanden. Om någon af dessa hålor för tillfället ej var upptagen, begaf sig aculeatus 

 dit in och fortsatte att gräfva däri, tills någon fumipennis eller rufipes infann sig och 

 genast dref bort honom. Så behandlas parasiterna af de bogräfvande arterna. Så 

 behandlas Pompilus campestris och Nysson maculatus af de arter, hos hvilka de para- 

 sitera, om dessa träffa sina parasiter i närheten af sina hålor. 



Aculeatus är med stor sannolikhet parasit hos fumipennis eller rufipes. Jag vet 

 knappt, åt hvilken af dessa båda bör gifvas företrädet såsom den sannolika värden. 

 Aculeatus behöfver sina ovanligt långa gräfborst vid den ständiga gräfningen i den 

 lösa sanden för att söka värdartens bon. När han funnit platsen för något sådant, 

 gräfver han sig troligen liksom campestris dit in för att utbyta det på spindeln fästa 

 ägget mot sitt eget. Att det ej lyckades mig få bevittna detta, trots det ihärdiga 

 iakttagandet af denna stekel, förklaras däraf, att min misstanke om hans parasitism 

 ännu ej uppstått under sommarens förra del, och då den slutligen vaknade, fanns ej 

 någon möjlighet för aculeatus att på ett otvetydigt sätt lägga sin parasitism i dagen, 

 enär hans värd då ej längre kunde få tag i några spindlar att gräfva ner. Ett försök 

 gjordes att hvälfva en flaska med en nyss infångad aculeatus öfver ett unguicularis-bo, 

 som nyss blifvit stängdt. Att aculeatus ej, såsom campestris, ville gräfva sig ner där, 

 bevisar ingenting mot hans parasitism. utan endast att detta slags bon, i hvilket en 

 thomisid var inlagd, ej hade något intresse för honom. 



Professor Chr. Aurivillius har, enligt livad han skriftligen meddelar mig, denna 

 sommar (1910) på Öland vid Stora Rör gjort iakttagelser öfver P. aculeatus, hvilka 

 öfverensstämma med mina. Sålunda förekom aculeatus äfven där tillsammans med 

 rufipes och fumipennis. Aculeatus sågs ej heller där någonsin bära något byte. Lika- 

 ledes gräfde den ifrigt, men som det tycktes planlöst här och där i den mycket lösa 

 sanden. Han bortjagades äfven där af rufipes, då han uppdagades gräfvande i när- 

 heten af dennes vistelseort. Fastän sålunda bortjagad och af bruten af regn, sågs en 

 gång en aculeatus återvända för att mera ihållande gräfva på samma fläck i sanden. 

 Hans syfte kunde dock ej utrönas, enär varaktigt ruskväder hindrade iakttagelsens 

 fullföljande. Det förefaller mig sannolikt, att någon af rufipes nedgräfd spindel fanns 

 under sanden på denna fläck, och att det var förnimmelsen af dennas därvaro, som 

 föranledde aculeatus att där upprepa sina gräfningsförsök. 



Pompilus proxiimis Dahlb. 



Denna art, som förut endast var känd från södra Sverige t. o. m. Östergötland, 

 träffades i augusti i Medelpad på samma sandnipa vid Ljungan, där Pompilus acu- 

 leatus och pectinipes förekommo tillsammans med fumipennis och rufipes. Dess till- 



