32 ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅELANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. III. 



spindel, tycks det som om denna stekel, som är väl utrustad med gräfborst, endast 

 undantagsvis uppträdt som parasit i det af Verhoeff iakttagna fallet. Emellertid 

 förtjänar saken att ytterligare undersökas. Såvidt jag känner, innefatta de båda of van 

 anförda uppgifterna allt, som meddelats i litteraturen om denna stekels lefnadssätt. 



Priocnemis notatus Rossi. 



Fastän Priocnemis-a,rtema, exaltatus och minor höra till de vanligast förekom- 

 mande pompiliderna och med sin ringa sk} 7 gghet låta på nära håll iakttaga sin spin- 

 deljakt och sin transport af det förlamade bytet, är det knappast några andra pom- 

 pilider, hvilkas bostadsförhållanden äro insvepta i en sådan hemlighetsfullhet. Detta 

 beror på, att de i regeln förlägga ingången till sitt bo på för ögat alldeles oåtkomliga 

 platser. Man ser dem med sitt byte intränga i en hålighet mellan några trädrötter 

 eller i rishögar och bråte, som belamrar marken, och där de försvinna för ögat, långt 

 innan de nått sitt mål. Äfven då de ses insläpa sin spindel i en helt liten öppning 

 i marken, befinnes denna vanligen leda in i någon genom ras eller på annat sätt 

 uppkommen större hålighet, och vid sökandet efter stekelns cell har man ingen aning 

 om, åt hvilket man bör vända sig. Det är detta, som är orsaken till att uppgifterna 

 om Priocnemis-SLTtemas bon äro så sparsamma och så sväfvande. Om detta redan 

 gäller de allmännaste arterna, så gör sig samma svårighet naturligtvis så mycket mer 

 gällande i fråga om de sällsyntare. 



Ehuru P. notatus ej hör till de sällsyntaste arterna, är den dock vida mindre 

 allmän än de båda ofvannämnda. Jag har träffat den i början af juli i Medelpad, 

 och ännu långt in på hösten ses den där vid gynnsam väderlek i verksamhet. Prio- 

 cnemis-artev pläga t. o. m. vara de sista gräfsteklar, som ses i verksamhet vid slutet 

 af den varmare årstiden. Den är liflig i sina rörelser, liksom andra arter af släktet, 

 kastar sig under jakten i korta flyktslag hit och dit och stannar knappt stilla så länge, 

 som behöfs för att identifiera honom. Jag har sett honom jaga och förlama attider, 

 som transporteras på vanligt sätt, släpade baklänges vid någon af bakhöfterna. Bland 

 hans byten kan jag särskildt nämna Ergane arcuata Cl. Vid ett tillfälle sågs en 

 notatus släpa sin spindel uppför en sluttning af lös sand, som var så brant, att stekeln 

 ständigt åter halkade ner. Helt plötsligt kom han då på den goda tanken att för- 

 söka gå rätt fram och hjälpa till med de starkt surrande vingarna, utan att stekeln 

 dock därvid lyfte sig från marken. Samma fyndiga uppslag tillämpade han uppre- 

 pade gånger, då stigningen åter blef för brant. Sedan han lyckligt öfvervunnit denna 

 svårighet, hade han nått fram till öfre sidan af ett från sandtagets öfre kant ned- 

 störtadt stycke grästorf, som blifvit liggande på sluttningen. Torf stycket hade en 

 längd af ett par meter mot en bredd af en half. De på detsamma växande buskar- 

 nas blottade rötter bildade en labyrint af det slag, som en Priocnemis uppskattar, 

 och dit begaf sig just notatus med sin spindel, därigenom görande om intet min för- 

 hoppning att få se hans bo. 



